# 1897

## 1897. szeptember

### Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Reményekben gazdag Brenner József gimn. tanulónak

Szabadkán. (Főgimnázium.)

Pb.: Budapest, 97. szept. 9.

Budapest, 1897. szept[ember] 9.

Kedves Józsi öcsém!

Kívánom, hogy ezen pár sor írásom valamennyitöket friss és jó egészségben találjon. Én hála Istennek egészségesen vagyok, amit neked is tiszta szívből kívánok.

Ne te ne! Hisz’ te már a főgimnázium II. osztályát tiszteled meg becses látogatásoddal. Én csak itt fönt Pesten kutyagolok a villamos és a lóvasút mellett, mert hásze [!] kevés a pénz, és így a (Szt.) apostolok lovát veszem mindennap igénybe, aminek meg – igaz – meg is van a jele a lábaimon: minden ujjam fel van törve, úgy, hogy a harmadik nap már csak úgy bicegtem. De ezen is csak keresztül kell esnünk. Én különben azért utaztam föl Pestre, hogy kollégámat, II. Vilmos császárt meglássam 20-án, és egy pár szót válthassak vele, átadva neki a ti tiszteleteteket is. Dolgoznak is nagyban, mert szépen akarják fogadni. A Kerepesi úton nagyban folyik a munka, a lóvasút helyett villanyost akarnak akkoráig készíteni, és így nappal, éjjel fáklyáknál, sőt még ünnep- és vasárnapon át is dolgoznak.1 Jaj – kedves öcsém –, nem kis falu ez a mi fővárosunk! Ezt a forgalmat nevezem én életnek, ami itt van, nem mint a mi csendes Szuboticánkon. Csak úgy hemzseg a szépség. Trombita, tülök, fütty, csengettyű, s tudja az Isten, még miféle hangok ütik meg folyton az ember fülét, csak győzze nyitva tartani. Eleinte a fejed csak úgy zúg, szédül bele a nagy zsivajba. Később meg úgy megszokod, mintha mindig itt lettél volna. Magam is már egész pestiesen érzem. Megindult-e már otthon a villamos; tudom, nem. Bejöttetek-e a városba Palicsról? Egészségesek vagytok mindnyájan? Lajos jár-e hivatalba? Sándor megy-e már a polgáriba? stb. Csókollak mindnyájatokat: anyikát, apukát, téged, a kis öreget, Mádikát. Már három levelet írtam haza, de még nem kaptam választ.

Béla

(Lak: Bethlen utca 5. földsz[int] 1.)

### Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Budapest, 1897. szept[ember] 25.

Kedves Józsi Öcsém!

A múltkori kedves leveledre hosszabb levélben, mint csak levelezőlapon, nem válaszolhattam mindjárt, hanem csak most, e szombati napon referálhatok neked, minthogy eleddig az ideig nem állt módomban kimerítőbb válasszal szolgálni.

Jól tudod különben, hogy mily roppant kitüntetés ért a hét elején, azaz 1897. évi szeptember havának 20. és 21. napjain, már a lapokból is olvashattad, mert hisz úgyis azokat bújod – tudom –, mihelyt hazaérkezel abból a kiállhatatlan iskolából. Csak úgy mellesleg jegyzem meg, hogy én, mióta fönt, édes hazánk székvárosában, Magyarország szívében: Budapesten élvezem a pompás ködös-bűzös levegőt, talán még csak egyszer olvastam lapot. S a világ mégis csak ugyanaz marad; a nap még mindig keleten fel föl, és valahol pokolban, nyugaton hajtja le vén, bolondos üstökét puha, meleg párnákra; a hold még mindig gúnyosan mosolyog a szegény szerelmespárra, miközben az összhangot nehány kutyavonítás emeli; s a mégis, csak azért is forog a föld.

– De jaj, csak így jár minden az ég alatt!

Forgó viszontagság járma alatt nyögünk.2

S éppen ez, hogy minden bizonytalan, semmi sem lehetetlen, látogatta még nagyra becsült személyiségemet Őfelsége: II. Vilmos német császár, az én puszipajtásom, no meg magával hozta hozzám az öregemet is: I. Ferenc Jóska bácsit, a te kedves druszádat.

Természetes díszfogatom várt reá a Keleti pályaudvaron; a katonaság is kivonult és sort állott a Kerepesi úton, míg az utcákat tenger nép özönlötte el. Mikor hozzám hajtatott, hát megfigyeltem az emberek arcát, s valamennyiéről a rút irigységet olvastam le. Hát hogy is ne?! De én semmitmondó arckifejezéssel fel sem vettem e tekinteteket, közönyös flegmával néztem szét közöttük. A harmadik emeleti Parnasszusomon azután – midőn letelepedtünk a padka körül – megindult a trojanicázás3 és a klater, szacen vaj Bog, sta ja znan,4 meddig tarthatott, csak annyit tudok, hogy egy pár nagy hasú német bácsit nem a székekről, hanem azok alól kellett egypár lóerővel felvontatni. Hát így szépen kisült, hogy nem Bácskában születtek, hanem valahol az Elba körül. Maga Vilmos barátom is kezdte már a lépéseket cifrázni, és szömei a szemüregben hol föl, hol meg le futkosának, mely tüneményt mi csak pislogatásnak nevezhetnénk. Hja! így jár, aki mindig tejet iszik, vagy mit is beszélek: bort iszik, …ga [!] temetőbe nem viszik. Minthogy pedig az öreg Józska királyhoz is el kellett neki mennie, hát a puszik (nem olyan cukorhabból készültekre gondolj valahogy, amilyet az anyikád csinál) végtelen öröme közt nagy nehezen elbúcsúzánk. Ő ment Budára, én meg az ágyba. Másnap egész nap együtt kocsikáztuk be a várost, míg végre kikísértem a vasútra, hol mint gyorsszállítmányt adtam föl Berlinbe címezve. – Most pedig mán megett a román király jön hétfőn,5 ezt is nekem kell fogádnom, azért most abba kell hagynom a levelet, mert készülnöm kell a fogadtatásra. – Javában járunk már az egyetemre, sokat kell tanulni!

Apukát, anyikát, Etelkát, Dezsőkét, Téged, szóval az egész famíliát ölelem, csókolom. Hála Istennek, hogy egészségesek vagytok, magam is; bár szűk az élet Pesten, még nem voltam semmiféle kórházban vagy máshol, különben erről írtam volna neked. Kedves leveledet várva ölel és csókol szerető bátyád,

Béla

(Apukának tegnap írtam levelet.)

(A nagymamákat is csókolom, ölelem, tisztelem.)

# 1898

## 1898. március

### Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Nagyreményű Brenner József főgimn. tanulónak

Szabadkán

Budapest, 98. márc. 18.

(VIII. Gyöngytyúk utca 10. I. 22.)

B[uda]pest, 1898. III/18.

Kedves Józsi Öcsém!

Igen kedves kötelességet teljesítek most, hogy kedves névnapodon gratulálok. Serkenj, növekedjél erőben, egészségben, de még szellemi és erkölcsi tekintetben is. Most, midőn szülőid jókívánságai közben igaz csókokat kapsz, az az érzet és eltökélt gondolat dagassza kebledet, hogy te mint a gyermekek legidősebbje, meg fogod mutatni, hogy törekvésed, eszed és szorgalmad által örömet fogsz szerezni szüleidnek. Mert bizony nekünk, gyermekeknek csak végtelen kis tér, alkalom adatott meg, hogy irántuk való szeretetünket és tartozó hálánkat csak némiképp is leróhassuk. Azért, kedves öcsém, iparkodjál – ora et labora – és légy mindnyájunk öröme.

A jó Isten éltessen, bátyád,

Béla

Az én kedves, aranyos kis keresztlányomnak6 10000000000 puszit küldék itt. Kérlek, írj már róla, hogy szaladgál, beszél, stb.

## 1898. április

### Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: T. Brenner József gymn. tanulónak

(Tekintetes Dr. Brenner József ügyvéd úr leve[le]ivel)

Szabadkán (Deák utcza)

B[uda]pest, 1898. IV/1.

Kedves Józsi öcsém!

Ma vettem kezemhez leveledet, amelynek igen megörültem, mert láttam ezzel annak a jelét, hogy már egészen jobban vagy,7 úgyannyira, hogy a jóféle „gombóczokkal” csak úgy dobálózol (a gyomorba!). Mint említéd, csak kettecskén vagytok odahaza; hát bizony akkor zajos lehet a ház. …Én tehát ha haza is mennék, már nem férnék el otthon, de ha esetleg belfogadnál [!] hozzátok (hisz már egészséges vagy, s nekem nem lenne már talán csak bajom), úgy lemennék az ünnepekre, miután hétfőn befejezném a kollokviumokat. Igen sok-sok mesélnivalóm van neked.

Két technikus: Czierny és talán Wagner már le is utaztak.

De nekem van még munkám, azért csókollak téged és valamennyieteket, csak azt sajnálom, hogy keresztlányomról nem írtatok semmit, különben te nem is bírtál, mert beteg voltál.

Csókol bátyád,

Béla

### Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Budapest, 1898. IV/3.

Kedves Józsi Öcsém!

Nagyon szerettelek volna felkeresni levelemmel még betegségedben, de elfoglaltságom nem engedte, most azonban, hogy a legfőbb kollokviumon túlestem, éspedig mondhatom, minden dicsekvés nélkül, páratlan sikerrel, tehát írok neked pesti élményeimről. Nem tudod, hogy otthagyva a történelem színpadát, helyette felléptem a Népszínház dicső deszkáira, és beléptem a színfalak büszke falai közé, hogy bámulatba ejtsem egész Pestet remek alakításaimmal. Bizony – kedves öcsém –, remek dolog is volt az, de már elmúlt. Hogy rohantak azok a székelyek az ellenségre, hogy zúgott a „hajrá”! Csörgött a kard, dörgött az ágyú, amit Gábor Áron öntött, s ropogott a puska! Nagy volt az ütközet Piskinél. Láttad volna Bem apót, amint táborkara élén figyelte az ütközetet, és „előre, matyarom” szavával tüzelte a katonaságot; először az osztrákok győztek, keresztültörtetve a hídon, elfoglalták azt a gunyhót is, amit Küri Klára hadnagy úr [!]; de nem sokáig tartott az ellenség öröme, mert megjelentek a honvédek, és úgy végigporolták a nímeteket, hogy csak úgy bőgtek bele. Magam is ott voltam, engem is elragadt a harc tüze és az első ütközetből egy sebet vittem magammal emlékül! De csakhamar kihevertem a bajt, alighogy végre volt a felvonásnak.

Így történt. A katonaság mind technikus és jogász volt. A darabot a Népszínházban még mindig adják teltház előtt, amelynek a címe, azt hiszem, előtted is ismeretes: 1848, vagy „Hadak útja”.8

Szép emlékekkel lettem gazdagabb, miket a „Vescsagin” kiállításán9 szereztem, hol maga a király is volt. Gyönyörű kiállítás volt ez. Szebbnél szebb, és amellett fölötte tanulságos képeket láttam. Különösen kivált az egészből „Napóleon csoport”; ez festi le hűen a nagy hadvezért katonai tettének egyik legszebb és amellett legszerencsétlenebb momentumát. Ott láttam a béke megkötése előtt töprengő Napóleont, aki szinte lesi III. Sándor cár válaszát. Láttam a füstölgő Moszkvát, és a rajta keresztülrohanó francia katonaságot; a szentélyeket, templomokat megbecstelenítő franciákat. Mindenütt háború, vérontás. A franciák elfogtak nehány oroszt, mindannyi öreg, elaggott ember, s a legnagyobb brutalitások közt vonszolják őket Napóleon elé, aki csak annyit kérdez az elfogóktól, hogy „fegyverrel” (ti. fegyver volt a kezökben), mire az igenlő válaszra csak ennyit mond: „halál reájuk”.

De a fényes hadsereg, a dicső francia csapatok nemsokára a legirtóztatóbb, legsiralmasabb módon pusztulnak el. Megkezdődik a gyászos visszavonulás. És e kép, amely ezt a páratlan jelenetet ábrázolja, fenséges a maga megrendítő borzalmasságával, technikai szépségeivel, művészi kivitelével. Előbb nézzük a történetet, amit előad. Ameddig csak a szem elláthat: messze-messze elterülő hó- és jégmező csillámlik az alkonyodó nap utolsó sugaraiban; a hatalmas országúton vonul egy levert, megtört – de csak a természet által –, szánalmas hadsereg. Legelöl egy mélyen beburkolt alak lépedel [!] hosszú bottal a kezében; az egész emberből csak két fájdalmasan villogó szem látható, annyi bunda födi testét, ez Napóleon; utána mintegy két lépésnyire táborkara lépked, hasonlóan prémes bundákban, majd Napóleon utazókocsija, s végül a „hadsereg”. Minő visszavonulás.

Mindenfelé, úton-útfélen hullák, dögök, elhagyott, összeroncsolt társzekerek, katonák vérbe fagyva, és ez ünnepélyes, tompa csendet csak a lovak fájdalmas nyerítése, a hó ropogása, átok és szitkozódás zavarja meg, mibe a vérszemet kapott vadállatok vonítása, a varjúk károgása szolgáltatja a rémséges akkordot. Szinte látom a lépkedő Napóleont, aki épp most ér egy megfagyott alakhoz, kinek csak feje és meztelen lábai tűnnek ki a hóból. Megelevenedik az egész kép, és érzem az iszonyú hangulatot.

Szinte elszomorodva hagytam el a tárlatot, és hangulattal értem a „Bem–Petőfi” körképhez,10 amit szintén megnéztem.

Mondhatom, úgyszólván átalakultam. Az első jelenet, mi szemeim elé tárult: egy hatalmas szürkén ült Petőfi, és onnan üdvözölte a magyar honvédeket, akik rohanó lépésekben sietnek az osztrákok háta mögé kerülni. Oly szép, megható volt, amint Petőfi hajadon fővel, egyik kezében a kantárral, másik kezét feltartva talán épp ezt szavalta: „A világ első katonája a székely”, vagy „itt essem én el a harc mezején!”

Balról mögötte néhány elfogott ellenség, továbbad11 pedig Bem apó táborkarával.

Ez valami páratlan jelenet. Előtte folyik az ádáz tusa. A híd előtt egy keresztnél bomba pattan szét, és a Megváltó tanúja az emberpusztulásnak. Megható bizony – kedves öcsém – az egész kép. Még igen-igen sokat tudnék mesélni ezekről, hanem majd odahaza többet, szebben és részletesebben fogok elmesélni mindent; meglehet, hogy akkor veszed kezedhez levelemet, amikor már együtt leszünk.

Ami a bizonyítványodat illeti, hát elég szép, de ismerve téged, sokkal jobb is lehetett volna; de sebaj, majd év végire tiszta jeles lesz, nem is fogom kérdezni, úgyis tudom.

Csak az a baj, hogy egy kicsit nem valami jól éreztem magamat, de már jól vagyok, s nemsokára viszontláthatlak mindnyájatokat, és az én kis keresztlányomat, akit már csak én fogok megcsókolni. De most már Isten veled, pá, kedves öcsém, üdvözöl a te szerető bátyád,

Béla

### Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: T. Brenner Józsikának

Tek. Dr. Brenner József ügyvéd úr leveleivel

Szabadkán (I. Deák utcza)

Budapest, 1898. IV/17.

Kedves Józsi öcsém!

Hát íme, eme levelem tanúskodik arról, hogy immár fenn volnék Budapestba. Aszondok, hogy hát izé, nálatok is oly ronda az idő ma vasárnap! mert itt bizony elég komisz. Még semmi újat nem írhatok, de remélem és elvárom, ha feljöttök Pestre apukával, írni fogsz feljöveteletekről. Add át mély hódoló tiszteletem őszinte kinyilatkoztatását az én kis „fostos” keresztlányomnak, de puszijaimat is. Csókol mindnyájatokat szerető bátyád,

Béla

## 1898. október

### Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Pb.: Budapest, 98. okt. 15.

Édes Józsikám.

Ne haragudj azért, mert nem írok, ezt a levelet is csak lekalimpáltam a géppel gyorsan, mert a tanár urat már vártam. Nálam Budapesten, éppen úgy, mint nálad Szabatkán [!], be vagyunk fogva, s alig van egy pár percünk játcásra [!] és levélírásra. Józsikám, nálam nem úgy van, mint nálad, hanem én nyolctól tizenegyig és négytől nyolcig be vagyok fogva, teneked pedig néha az egész délutánod szabad, te válaszolhatsz hamar.

Minálunk mostanáig folyton esett az eső, amit Falb12 meg is jósolt. Te érdeklődöl Falb jósolása iránt, én nagyon.

Én ha van egy kis szabad időm, akkor modellírozom, és már egy hete, hogy dolgozom egy emberi testen, ti. ez a legkedvesebb foglalkozásom. Nagyszerű finom agyagom van, amelyik ha tíz esztendeig is áll, nem keményszik meg. Ezt az agyagot csak Párisban lehet kapni, ennek kilója négy vagy öt forintba kerül, ez oly borzasztó drága, de meg is éri az árát.

Vegyél te is magadnak, meglátod, hogy a legszebb és legcélszerűbb foglalkozás. Kaphatsz szép és jó agyagot tíz krajcárért, ne sajnáld a pénzt, ez többet ér, mint a te építőszekrényed.

Kérlek, mondd meg Desiszimumnak,13 hogy a Dundi 14 tiszteli, és azt mondja, hogy a Desiszimo írjon neki, majd akkor ő is válaszol.

Bizony, nem szép tőlem, hogy olyan későn írok neked, de nem lehetett korábban, mert el voltam foglalva a feladattal, hegedűvel, zongorával, rajzzal. Most már vívóiskolába is fogok járni, de nem baj, azért te csak írj, ne törődj te velem, mert én úgyis hamar fogok válaszolni.

Tudod, hogy lehet valakit a legjobban megijeszteni? úgy, hogy: a fehér melényit [!] meggyújtod, akkor bizonyára megijed.

Én tisztelem a Sándort és téged.

Szervusz Józsikám.

Igaz barátod, DODO

## 1898. november

### Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Nagyreményű Brenner József főgymn. tanulónak

Szabadkán

Budapest, 1898. XI/1.

Kedves Józsi öcsém!

Talán már haragszol is azért, hogy neked eddig még nem írtam, de ne tedd ezt, mert tudod, rontja az egészséget, ez pedig tanulónak nagyon szükséges. Hanem te gyerek, te jobban ráérsz, ne kíméld a tentát és papirost, hisz van elég az atyádnak, azt fogj hozzá, és írj egy óriási levelet, hogy mi újság a Botvárosban,15 hogy vagytok, mit csináltok, szalad-e már a kis „fostos”, pardon, az én kis kisasszony keresztlányom stb. stb., hisz mind tudod te ezt. Hanem én is mondok valamit, azt hogy „nagyszerhű” ebédem volt Horváth-Mérayéknál, a fiuk – Dodó – kérdezősködtek rólad, és mondták, hogy levél ment számodra. Majd megtudod te is, ha feljössz fogászkodni, hogy mit tesz egy remek ebéd! Te még ennek nem tudsz örülni. A Deke volt nálam már kétszer. Csókollak mindnyájatokat szerető bátyád,

Budanovits Béla

# 1899

## 1899. július

### Decsy Károlyné Klauser Antónia Csáthnak

Magántulajdon.

Zárt levelezőlap: Tc Ifju Brenner József Urnak

Szabatkán, Bács megye

Madocsa 7/31 1899.

Kedves Jozsikám

Nagyon megörültem kedves soraidnak nem is képzeled mijen jól esik ha azt látom hogy nem felejtkeztek meg rolam abul azt következtetem mégis csak szereted a Nagymamát valamint ö titeket.

Kedves Józsikám még a hazamenetrül nem írhatok. Béla bácsinak 16 sok szép gabonája termet 300 kereszt de még a cséplésre nem került majd csak szerdán kezdik, de ha már majd csépelnek hamar megy és akor Béla bácsi haza kísért Szabatkára. Dezső bácsiéknak 17 irtam a mult héten de még eddig semit nem tudok felölölük hogy ha majd el lesz határozva a menet majd megirjuk. Szamtalanszor Ölel Csokol Szerető Nagy mamád.

Etelkát Dezsőkét18 is Csokolom mindannyitokat.

## 1899. november

### Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Boríték: Nagys. Brenner József tanulónak

Szabadka

Pb.: Budapest, 899. nov. 18.

II. levél

1899. XI. 12.

Kedves Barátom!

Nagyon bánt engem az, hogy olyan régen nem írtam neked. Méltán haragudhatsz rám. De nagyon bánt a dolog.

Hogy állsz a hegedűvel, a te legkedvesebb mulatságoddal? vagy már jobban szereted, mint Palicson? már valószínűleg a negyedik Hubert19 játszod.

Én még csak a második Hubert játszom, most a közepén vagyok; de szeretnék veled duettozni. Bizony finom lenne, Rode20 hangversenyének második részét kettesében eljátszani.

Hát hogy töltötted a nyarat?

Hallottad, hogy azt jósolták a tudósok, hogy világvége lesz, és látod én még a világ vége után is tudok neked írni.

Olvastad azt, hogy a Föld a Biella-féle üstökössel fog összeütközni, így igen könnyen megeshetik, hogy mielőtt az új század pirkadni kezd, a Biella-féle üstökös egy összeperzselt világot hozhat létre, így írja Falb 21, ezt azonban sok tudós, köztük Kamille Flamarion,22 megcáfolták.

Nagyon kérlek, bocsásd meg hibámat, s tartsuk fenn a levelezést.

Mamád kezét csókolom.

Szervusz.

Őszinte barátod,

Károly

### Decsy Károlyné Klauser Antónia Csáthnak, Brenner Etelkának és Brenner Dezsőnek

Magántulajdon.

Arad 11/21 1899

Kedves Jozsikám, Etelkám, Dezsőkém

Kedves soraitokra most nem válaszoltam mert azt hittem hogy majd szoval hamaráb beszélhetek veletek, már pár hete szándékozom menni de még mindeddig nemlehetet de ha Isten segít ugy jövőho 3-án megyek Géza Bácsi most már egészen jól van én meg már nagyon öreg vagyok ahoz hogy uj othonba szokjak meg és meg titeket kiket úgy szeretek mind Dezső bácsiékkal együt, nem láthatom alig tudom el viselni mindég vágyodom utánnatok, és még egy […] vágyam az se tehetem.

Nagyon örülök már a viszont látásnak.

Mindanniatokat számtalanszor ölel csókol szerető nagymamátok

Özv. Decsy Károlyné

## 1899. december

### Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Nagys. Brenner József tanulónak

Szabadka

1899. XII/13.

Kedves barátom!

Megint késett a válaszom, de nem írhattam, mert szemgyulladásom volt, s még most sem egészen jó.

Nálunk erősen fagyott 21°– Celzius és 16°– Reumur volt; tehát van reményünk, hogy egy-két nap múlva korcsolyázunk.

Őszinte barátod,

Károly

# 1900

## 1900. január

### Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

1900. jan[uár] 8. 7 óra 40 perc

Kedves barátom!

Megkaptam a leveledet, mivelhogy nagyon sok érdekes dolgot írtál nekem, én is rögtön válaszolok.

Egy igen érdekes anekdotát akarok neked elmondani a búrokról, amit a hollandusok csináltak az angolokra. „Egyszer egy angol azt mondta az egyik búrnak, hogy a mi birodalmunkban sohasem nyugszik le a nap, arra a búr azt mondta: mibennünk bízik Isten a sötétben, de titeket, gazembereket látni akar, s azért süt nálatok a nap mindig.”

Azt is kérdezted, hogy mit kaptam karácsonyra: kaptam egy nagy laterna magikát, ezt a nagybátyám vette, azután kaptam egy szép szerszámládát. A laterna magika két méter átmérőjű képeket vetít. Azután egy sakkot meg egy igen szép faragott tintatartót.

Az idén mi még korcsolyázhatunk, mert a mi jegünk 17 cm, s egy kis fagy, azután lehet korcsolyázni; különben mi még ma korcsolyáztunk. Nálunk jobb volt a szezon, mert mi legalább 18-szor korcsolyáztunk.

Milyen korcsolyát kaptál? Nekem Halifaxom van, s mondhatom, hogy igen jó.

Ezentúl majd mi egy kis cikket [írunk], úgy, ahogy én teszem, s itt minden legújabb hírt a háborúról tárgyalunk, de ez a befejezés után egy külön papiroson.

Kézcsókommal a mamádnak.

Ölel

őszinte barátod,

Károly

Legújabb23

40 angol katonát kellett Colensónál főbe lövetni, mert meghátráltak. Holnap az ezredre jön a sor.

Kimberlei, Ladismith éhezik.

### Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Zárt levelezőlap: Wo[h]lg[e]b[oren]24 Herrn Brenner Josef tanulónak

Szabadka

Pb.: Budapest, 900. jan. 17.

Hátoldalán Csáth kézírásával: 1900. január 18-án csütörtökön.

Kedves barátom.

Megint késett a válaszom, de nem sokat.

A korcsolyaszezon megkezdődött újra, már újra csinálom a köreimet 8-casaimat [!]. Tudod-e ezt a figurát a jégen, amit én itt felrajzolok, én ezt már régen ismerem meg is magyarázom neked, mert érdemes megtanulni. Előre kört befelé, azután kifelé, b helyen hármas fordulatot, kört, fordulatot, háromszor fordulni kifele, azután befelé kört.

Őszinte Barátod,

Károly

(Ne vedd rossz néven, hogy ilyen csúnyán írok.)

Legújabb

Ladismith nov[ember] [!] 16.

A burok bevették a külsáncokat.

Bullert megverték újra Tugelánál.

### Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

[1900. január vége]25

Kedves barátom!

Igazad van, ha te írtál volna, én nem feleltem volna leveledre, mert bizony az ember egy kicsit lusta.

Bizony nálunk sincsen különb idő; naponta rendesen 5° van. Összesen talán 12-szer korcsolyáztunk.

Mit szólsz a búrokhoz?26 Eleinte azt hittük, hogy három hét alatt megverik őket, s úgy nyilatkoztunk róla: szegény búrok, hogy megverik őket. Másnap hozza az újság, hogy a búrok megverték Yule tábornokot, de mégis azt gondoljuk magunkban, hisz ez az angol sereg lenyeli a búrokat.

Harmadnap azt halljuk, hogy az angolok fényes győzelmet arattak Glenckónál.

Gondoljuk magunkban, mégiscsak teljesült az, amit mondtunk. Negyednapra halljuk, hogy az angol győzelem fordítva történt, megverték az angolokat jól, s bekergették Ladismithbe [!] s most már éhezik.

Most legutóbb Bullert verték meg a búrok, hogy az úgy futott Colensótól, hogy az emberek úgy nyilatkoztak róla, mint valami hadi nyúlról.27

Mondd meg, kérlek, hogy mit kaptál karácsonyra, mert én arra kíváncsi vagyok.

Szerető barátod

Károly

## 1900. február

### Ifj. Méray-Horváth Károly Csáthnak

Magántulajdon.

Zárt levelezőlap: N. Brenner Jozsef tanulónak

Szabadka, nemtudom

Pb.: 900. febr. 6.

Kedves barátom!

Nagyon megörültem saját gyártmányú kártyádnak.

Te azt állítod, hogy a kondor28 jobb, mint a halifax, akkor tévedsz, mert a halifax a könnyű kezelésénél es a gyors felkapcsolásánál fogva jobb. Másodszor a halifax gyönyörű gyártásánál fogva is célszerűbb. Első kérdésem az, hogy milyen halifaxod volt. Az enyim igazi Canada gyártmány. 6 f[o]r[in]t volt, s a legjobb fajtájú acélból van készítve.

Te kérdezted, hogy voltam-e Kubelík Jan hangversenyén, voltam, de egy olyan művészt még nem láttam. Eljátszotta a híres ördög trillát.29 Probály te flazsulettel30 játszva szizikálozni31 a 4. ujjal, ha ezt megteszed, Kubelík vagy.

Ölel barátod,

Károly

## 1900. május

### Decsy Károlyné Csáthnak

Magántulajdon.

Boríték: Nagy Reményü Ifju Brenner Jozsef Urnak

V. oszt. tanuló

Szabatkán

bács megye

Csanád 5/9 1900

Kedves Jo Kis Gyerekeim

Kedves Jozsikám

Nagyon megörültem Soraidnak, sietek is válaszolni. A szüret meg volt Dezső bácsit vártuk de nem jöt el. Bor elég jól termet körül belül 25 hekto, az idő eddig nagyszerü volt, most egy kicsit már meg változot azért is most már nem soká maradok Csanádon,32 leg fejjebb 2 napig. Baján is szeretnék pár napot tölteni.

A kriptákat szépen rendbe teszem most a tekintetbe nyugot vagyok.

Jozsikám hát nem emlékszel amikor utoljára ot voltál, az volt vasárnap említettem hogy kedden megyek Csanádra vártalak is hétfön, hogy majd at jöttök, Etelka és Dezsökével együt, gondoltam, el vagytok foglalva no de ha Isten segit rövid időn mulva látlak benneteket. Lujzikának 33 mondd meg neki is írtam volna már, de most már ugyis rövid az idö a viszontlátásig. Jani Bácsi 34 is irt, hogy innend látogassam meg ötet, de most már elöb haza megyek és ha soká szép idő marad lehet egy nehány napra fel megyek. Hála Istennek elég jol érzem magamat, de innend egy kicsit hoszú lenne az út hajon. Most mindanyitokat Számtalanszor Ölelve Csókolva Maradok Szerető Nagy Mamátok öz Decsy Károlyné

# 1901

## 1901. január

### Budanovits Béla Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Brenner Jozsef főgymn. tanulónak

Szabadkán Deák utcza

Budapest, 1901. I/31.

Kedves Józsi Öcsém!

Születésnapom alkalmából küldött minden jó kívánságtokért fogadjátok hálás köszönetemet. Mindnyájatokat számtalanszor csókollak. Nem valami jól érzem magamat, de ne mondjátok meg a nagymamának, azért nem bánnám, ha valami befőttfélét (meggyet) hozna fel a vasúti,35 mert nem tudok enni, az étkezőben elrontottam magamat.

(Azért küldöm „e” kártyát, mert jó lesz neked ezen alakokat leskiccelni!36 Tollrajzgyakorlat.)

## 1901. február

### Budanovits Sándor Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Tek. Brenner József úrnak, gymn. V. oszt. tan.

Szabadkán, gymn. épület

Pb.: Baja, 901. febr. 11.

Kedves Józsikám!

Hogy vagy? Írj, kérlek, ha bírsz. Nekünk nagyon sok tanulnivalóm [!] volt. Csókol Sándor

## 1901. május

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/1.

Boríték: Tek. Brenner József úrnak

rokoni szeretettel

Helyben.

Kedves Jóskám!

Sietnünk kell, mert másképp körmünkre ég a dolog; Friebeisz úr már másoltatja, én sem akarok lekésni a vonatról.

Te voltál szíves elvállalni színtelen munkám másolását.37 Színtelen, mondom, mert mindig csak ímmel-ámmal, kénytelen-kelletlen nyúltam a toll után, nem azért ültem le, mert írnom kellett, hanem azért, hogy írjak.

Időm sem volt elég, betegségem egy egész hónapot szakasztott ki a munkaidőmből. A többi alatt pedig csak írogattam szív, érzelem nélkül, mert kellett, mert szereplési viszketegség égetett; dolgoztam, de hiányzott ebből a lángoló érzelem, az ihlet szentsége.

Ezen okokat szemügyre véve és mérlegelve, nem is táplálok valami vérmes reményeket a nyereségre nézve, de belevágom mégis a fejszét, mert nem akarom, hogy nyom nélkül vesszen el ez az összehalmozott sok betű, pont, sor, vonal!

De mit is jajgatok neked? A rokoni szeretet úgyis szemet huny a munka erőtlensége, hézagossága előtt.

Kérlek tehát, Józsikám, másold szorgalmasan, gondosan. Ívenként adom át neked, azt lemásolván visszaadod, én meg kicserélem egy másikkal.

Ez lesz a munka menete.

Ha nyerek, osztozunk a nyereségben s a diadalörömben, ha vesztek, akkor a búsongásban s a fájdalomban.

Egyébként köszönöm előre!

Maradok igaz híved,

Dezső

Szabadka, 1901. máj[us]

## 1901. június

### Decsy Károlyné Csáthnak

Magántulajdon.

Boríték: Ifju Brenner Jozsef Úrnak

Szabatkán

bácsmegye

B Pest 6/16 1901

Kedves Jozsikám

nagyon megörültem soraidnak, jol eset hogy megemlékeztetek rollam köszönöm a jo kivánatot.

Nagyon rám férne a jo egésség, de lábaim nem B Pestre valok, mert alig birnak, azért már voltunk háromszor szinházba 2 a nemzetibe 1szer az operába voltúnk, a városligeti mü csarnokba megnéztük a szép képeket a várba voltúnk fent a siklon mentünk fel a kis fecske hajon mentünk át a dunán, nagyon keveset kel gyalogolni, it az ucza sarkon vilanyosra ül az ember az eskütérig megy, az eskütéri híd épitést38 is megnéztem.

Helén néni Édes annya, írt nagyon kért hogy mennyek én is Janibácsiékkal Kassára, ők mennek e ho végén, de én már azt nem teszem mert ot meg mindég hegyen vogyön le fel kel járni, bókám ot egésszen le mondanának a szolgálatol, a levegö ot nagyszerü de mégse tudom magamat rá határozni, pénz nélkül meg nem is lehet ojan nagy utat meg tenni, bár annyi volna hogy a szükségeseket meg birnám venni.

Szeréna néni irt hogy 18án feljön. Béla bácsi irta mennyek hozzájúk töb idöre, hogy magam ne mennyek, le megyek vele 20dikán azért Jozsikám ha irsz Madocsára irjál, ird meg mindannyotoknak a visga eredményét.

Mindanyatokat Számtalanszor Ölel Csokol Szeretö Nagy Anyátok

Özv Decsyné

# 1902

## 1902. ősz

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1902. szeptember–november eleje]39

Kedves ecsém!

Legjobb lesz így. Nem jó az embernek hivatalos hangon beszélni; annyival is inkább, mert itt nem indokolt. Barátságosan figyelmeztetlek (ha ugyan nem veszed rossz néven) hibáidra, amikben ez a kis rigmus – sajnos – igen bővelkedik. Biz a szegény kritikusnak jobb lett volna nem születni. Annak soha sincs igaza, az mindig hazudik. Természetesen ezt a poéta urak mondják. Én nem védem a kritikus urakat, hisz tudod, hogy szeretem őket, ezen (talán felesleges) szót pedig azért hozom fel, hogy ne gondold rólam, hogy én a verset oly szemüvegen nézem, mint azok a kritikusok, kik az irigység setét üvegét illesztik be a bírálat okulárjába.

Hah! elég jól kifutottam e nyakatekert hasonlatot! Be ne küldd a Bácskai Ellenőrnek!

A jelige szép. Nagyon szép. Talán nem is méltó a műfordításhoz. Felveszem tehát a tollat, s reszkető kézzel, az ő szépségétől áthatva írom meg e firkát!

Kedves fattyú! Te nem vagy tisztában a műfordítással. Te azt hiszed, hogy az a német ö. m. a. f.40 költemény Csáki szalmája, abból te annyit veszesz el, amennyi tetszik, azután annyit hagysz ki, amennyi tetszik. Az nem úgy van. A műfordítás általában nem nagy munka. Annál inkább elvárja tehát a közönség, hogy az a poéta tökéletesen írja le a német költő gondolatát, a hangulatot, a szóképeket jól visszatükrözve. Nem is szólva arról, hogy a műfordító keze meg van kötve a versforma megválasztásában. Mert ez a külső hasonlóság jelképezi a hangulatban uralkodó azonosságot. Igazán mondom, egészen meghökkentem, mikor azt hallottam tőled, hogy Gellert eme remek technikájú darabját41 választottad a műfordításra. Fickó! Hisz ez pengő jambus keresztrímmel. Ez után kellett volna menned. Pedig a te technikád még gyenge, sánta.

No de rajta! Kezdjük elölről.

A cím helyes, a „vallató híd” nekem helyesebb, mint a szerző címe.

Aztán így szólsz:

Egy ostoba paraszt suhanc
Megjött az utazásból,
Ki is igen jeles vala
A csúnya hazudásból.

Ilyenkor olyanformán van a jámbor (bágyadt) kritikus, mintha egy éhes oroszlánt ráengednek egy csikóra. Mit gáncsoljak? Hol kezdjem?

Föltűnik rögtön, hogy magyar versformában van írva, 8-as és 7-es váltakozó sorokkal. Ez nem helyes. Ez a strófa nem fejezi ki az eredetiben foglalt gondolatot. Legalább alexandrinban írtad volna. Milyen sortöltelék ez az is? Inkább írtad volna: „Aki… stb.” Milyen kifejezés ez: „A csúnya”? Aztán a rím: „hazudásból, utazásból” tövei ugyanazon raggal. Fülsértő.

Midőn megérkezett, akkor
Így szóla öregéhez:
„Láttam, midőn közeledtem
Egy nagyváros széléhez,
…egy kutya
Jött felém, de…

Mi ez? Az eredetinek a kicsúfolása s megcsonkítása? Öreg, ez kicsit furcsa. Úgy látszik, téged a rím vezet, nem a gondolat vezeti a rímet. Általában igen gyarló vagy a rímben, ez baj, no de haj! Mielőtt továbbhaladok, egy kis rímleckét adok, nézd, hogy pereg a rím e próza sorain, míg másnak ez kín, s míg mást a sírhoz vezet, nekem ez élvezet! Eh! hagyjuk! Ne viccelődjünk! A strófába a gondolatot átvinni nem szabad, s azt ok nélkül megszakítani tilos! A technika szinte gyarló. 3–4. nem annyira.

Miért kicsi híd? Sortöltelék?

Kis dolgom. Miért kicsi? Sortöltelék?

A 8. strófa még tán a legjobb.

A fiú ijedelmét elég jól festi ez a kifejezés: „A fiú szűköl, szepeg.”

Az alliteráció helyén van.

Táti nem helyes itt.

9.-ben: néhány hibát eltekintve, helyes.

Jó: „Azt mondtam, hogy… Nem jól mondtam.”

Helyesen festi a fiú ijedelmét.

A rímek bosszantóan gyarlók.

Az egész darabnak nincs értelme. A tárgyról egy szó sincs elmondva. A tárgy a vallató híd, és az egészben éppen az az eset érdekes, hogy az atya hogyan ijeszti meg a fiút. Erről pedig egy szó sincs. Így tehát az egész egy részlet, mely rossz rímekkel ellátott próza.

Föl, lelkem! Sietek iskolába!

Nem bírálhatom tovább gondosabban, mert sietek.

Sietek hozzád, kinek nevét lantom zengendi, sietek hozzád, kinek képe lelkemben múlhatatlan vonásokkal van bekarcolva, sietek hozzád, kit őrült képzeletem lát holdvilágos éjjelen a liliomok közt, te szép, te bájos,

mondhatlan kellemű bájhölgy.42

Pax vobiscum!43

Szerető lelked,

Kosztolányi

## 1902. szeptember

### Budanovits Sándor Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Tekintetes ifj. Brenner József tanulónak

Szabadkán, Deák tér

Pb.: 902. szept. 10.

Kedves Jóskám.

Nehogy neheztelj, hogy a Didének írtam levelet, és neked nem!

Mióta Szabadkáról hazajöttem, megszállott a sz[en]tlélek, és buzgón akvarellírozok. Amint látod, inkább praktikus, mint ideális célokra. Ezt egy szecessziós levelezőlapról festettem le, ahol a körvonalak ki voltak húzva.

Ezen is némely helyen meglátszik. Ez ugyan nem remeke a festészetnek, de hát csak elküldöm, hadd lásd te is. Te is csak így kezdted. Majd levelet is kapsz. Addig is csókolom szüleid kezeit, testvéreidet és téged.

Még ebben a hónapban levelet várok valamelyikőtöktől. Elég egy is!!!!!

# 1903

## 1903. január

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/149.

Budapest, [1]903. jan[uár] 23.

Kedves Józsi!

Leveled egy mondata nagyon furcsa lelkiállapotba hozott. Ezt a különös s zavaros, de elég érthető lelki emóciót egy rövid, szintén különös és zavaros jelenetben44 írtam meg. Nem veszem rossz néven, ha nem felelsz rá, vagy ha azt írod, hogy nem értetted, de ha érdemesnek és érdekesnek találod, írj egy hasonló ilyet – válaszul. Megjegyzem, hogy nagyon nehéz olvasni ily kusza sorokból s e sorok között. Azt hiszem, nem kell sürgetnem a választ; legalább én természetesnek találom, hogy ily levélre rögtön írnak, vagy egyáltalában nem válaszolnak.

Nem kérlek fel, hogy tépd szét az írást, sem hogy ne mutasd másnak: te azt anélkül is megteszed mind a kettőt.

Dezső

## 1903. március

### Telcs Ede Csáthnak

PIM, V. 5955/5.

Telcs Ede saját névjegyén.

[1903. március 25.]

Brenner úrnak szobraim rajzolását megengedem.45

Telcs Ede

## 1903. szeptember

### Decsy Sándor Csáthnak

Magántulajdon.

[1903. szeptember eleje]

Kedves Józsikomám!!!!!!

Hamlet aszongya: „Több dolgok vannak (ö. m. a f.) földön és égen, Horatio, mintsem bölcselmünk álmodni képes.” Én meg ammondó vagyok, hogy még Szabadka és Arad közt is oljan titkos dolgok vagynak, hogy arról álmodni sem lehet. Mindez pedig annak a következménye, hogy nem írsz. Ez a! Itt fekszik az öleb! Mert ha írnál, rögvest megtunnám, hogy miért is nem írtál eddig. Így penig nekem kell, gyönge emberi eszemmel (nono! csak kép) kiókumlányi, hogy mi az Isten nyilába nem írsz.

Pedig a jó Isten a tanúm, hogy egész nap, egész éjjel rád és rátok gondolok (khm! khm), és azon töpörödöm, hogy mi is lehet annak az oka, hogy az írás emarad. Hm! mondok má hát bizsmost azé nem ír mert tán a leveledző lapon olyast találék írni, ami avatatlan kacsókba kerülvén, az illetőnek szemet szúrvást kravátlit csinála. Te penig ezé feldühödvén nékem truczból nem írsz. Én gondolám, hogy vagy te írsz vagy én, mivel pediglen hogy az első föltétel elese, a másiknak fenn kell álania, minekutána pediglen a te vaskalapos fejedet nem lehet egy rongyos leveledző lappal betörni, há’ levélhe’ folyamodék! Vagy a’ is könnyen megesheték, hogy másért nem írsz. Mért? Igaz a’! Tán sok dógod van? Vagy a sakk-könyvben nem találod a tejorétikus defenziót? Hát ögyen mög a fene tán csak nem írom meg, hányadik lapon van, vagy mi? Vagy tán meg se kapád az én lapomat? Hát beszélj, jajjgas, csörögj, rikolts, zakatolj, mi a szerelmes atyaúristen akadályoz meg az írásban. (Hát az embörnek a lelkét, ö. m. a f., ki szabad önetni vagy ki a Jejzuskrisztus!)

Mert íme itt vagyon, egy levelet most potyára írok anélkül, hogy sakk lenne benne. Pedig írj, mert a Salacz bizonyatyaúristenemre szerdán elmögy.

Hát biz’ vége vagyon ezen vakációnak is. Azonképpen elröpüle, miképpen az csicseregdelő fecskék majdan ősszel elrepülendenek. Nem a’, nem gyün vissza csak 1 egész teljes álló 10 valóságos hónap múlva. (Ühöm! e’ mög van magyarázva!) De nem ezt akarám én írogatni, hanem a vasárnapi napról akartam értekezni, no meg ezvel kapcsolatoskodván az aug[usztus] hó 15-én tartatott úgynevezett „Zsombolyai ifjúsági tornaversenyről” mint ilyenről. Elég az hozzá, hogy hétfőn (olvasd aug[usztus] 31.)46 reggel 3 órakor jutottam haza, azonban ezt nem köll tunni senkinek. Ez a dolog meg azon eccerű okból ese meg mert ivással és még mással egybekötött táncmulatság volt (csak a poharak és a világ táncolt szemeink előtt). Egy olas helyen, ahol egy vak ember szokott zongorázni, amint azt Kissjózsef költött dógaiban megolvashatod,47 azt a nótát jáccották, amit ti taval sokat énekeltetek, amire aszontam, hogy nem találom szépnek, de most nagyon szép vót. Elvégre, barátom, ez a mulacság is abbó az alkalmatosságból lett, hogy ezen a napon úszkáló verseny vala. Itt van mind a két verseny sorrendje, nem kell hozzá komatár, csak a’ lesz megjegyzendő, hogy úszáskor a levegő felette hideg kedvében vala.

Az én független, minden ízében magyar és radikális véleményem az, hogy én már eleget juttattam a te tudomásodra (érdemtelenül), és így rajtad a sor, hogy fejtegetésemre minél előbb, minél hoszszab és minél velősebb tanulmánnyal reflektálj. Azonfejül tudasd velem minden személlyel történt dógokat, nevezetesen a Jenő bá’ patyikájára nézvést. Most penig reá gyujtványozok egy cigarettára, és mék vasparipáznyi.48 De nem átallak füstös szájjal möcsokolni, a Didét is, hogy ne sírjon,

barátod,

Decsy Sándor

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/150.

Levelezőlap: Ifj. Brenner József úrnak

Szabadka, Főgimnázium

Pb.: Budapest, 903. szept. 17.

B[uda]pest, szept[ember] 17.

Kedves Józsi!

Azért nem írtam neked eddig, mert nem akartam veled sommásan végezni! Most is csak kapkodva írhatok, s egy szívességre kérhetlek csak.

Az egyetem 100 koronás pályázatot hirdetett egy Deák-ódára,49 melynek határideje a közeli pár napok egyikén van. Minthogy a pesti könyvtárak egyikében sincs már Deákról szóló munka, sürgősen kérlek, túrjátok föl az összes szabadkai könyvtárakat (közkönyvtár, kaszinó, ifjúsági, tanári könyvtárak), s egy kalauz által kézbesítsétek velem [!] a könyveket. Toncstól az Árpi nevére vegyétek ki a szükségeseket. Három-négy nap alatt mindegyiket visszaküldöm hasonló úton.

Unokabátyád,

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/3.

Levelezőlap: ifj. Brenner József úrnak

Szabadka, főgimnázium

Pb.: Budapest, 903. szept. 20.

B[uda]pest, 1903. szept[ember] 20.

Józsi öcsém, mondd, hol késik az oly nagyon sürgős és sürgetett könyv? Buzgón és kitartón nézz át minden könyvtárat, ismételve kérlek! Minden lépésed talán egy ezüst forintot fog érni, nem szabad tehát már ezért sem közönyösen fogni fel a megbízatást. A másik az, hogy nékem vele óriási örömet okoznál. Helyesebben ez az első. Kérlek, intézkedj haladéktalanul.

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/5.

[1903. szeptember 20–25.]50

Kedves öcsém!

Vedd ezt a két költeményt, s ennek a fejében az istenre kérlek, küldd már el a Deák-munkákat.

A visszhang románca
„Szeret-e?” Kérdezi a lány
És szól a hang a bércfalán
„Szeret, szeret, szeret.”
„Szeret-e?” Kérdezi a lány
S hang nem felel a bércfalán
Csak csönd, csak néma csönd.
„Szeret-e?” Újra kérdezi
S a csöndesség felel neki:
„Halál, halál, halál.”

A Heine költeménye pedig itt van:

Hegyi visszhang
Csüggedt lovas megy csendesen.
Halkan, busan üget.
„A kedves karja vár ma rám
Vagy tán a sirüreg?
S hang szól a bércfalán
„A sirüreg.”
S tovább megy a csüggedt lovag
Az arca oly komoly
(bús komoly)
„Ifjan föd el a bús lepel
S alatta csönd honol.”
A bérci hang felel
„Ott csend honol.”
S csak mén a csüggedő lovas
Arcán köny látható.
„A béke vár reám alant
A néma sirba jó!”
S felel reá a hang
„A sirba jó.”

Mellesleg megjegyzem, én is ezt tartom. Ez a legnagyobb igazság!

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

PIM, V. 6050/19/2.

B[uda]pest, 1903. szept[ember] 25.

Kedves öcsém!

Most, most, midőn már átzúgott rajtam a fővárosi élet chaosa, a kocsik, a tébolydai lárma és a konyhabűz ez óceánja, amelyet Budapestnek neveznek, mikor úgy fekszem ez alatt, mint tenger mélyén levő hulla, mely fölött a vízréteg egész mérföldje zúg, kifáradva és fásultan – most írhatok neked. Nem tapasztalatokat, sem impressziókat írok. Nem. Másról beszélek, s most azon gondolkozom, hogyan is kezdjem.

Ha egy kis eszed van, kisütöd, hogy mért lettem fecsegővé. Mért törtem meg azt a nagy hallgatást, amit a válás nagy, rám majdnem végzetes fájdalma okozott. Fecsegő és szerelmes… Igen, ezek ikertestvérek! Helyes úton jártál. Igazad volt! Bevallom. Mea culpa – – !

Ne nevess ezen a könnyen átlátszó fogáson, amellyel bevittelek a thémába, s általad kicsaltam a kérést, hogy meséljem el annak az érzelemnek genezisét, mely már úgy látszik, önmagában meg nem férhet bennem, hanem ki kell törnie, és – – eget kell kérnie.

Van egy szőke, dióbarna szemű kolléganém. Angolt tanul, s komolykodó (ezt a jelzőt gondold jól meg!) arccal jegyzi Heinrich51 magyarázatát. Rózsaszín ruhában jár, s igen hangosan beszél. Majdnem mindig nevet. A bőre fehér-rózsaszín, s a tagja, viselkedése oly ernyedt, hogy valahányszor látom, arra a benyomásra gondolok, amit érzünk, ha a meleg fürdőben fáradtan átengedjük tagjainkat a hízelgő víznek. Badar és furcsa gondolat talán, de így érzem. Talán nem is látom e lányt, csak érzem. Olyan ez, mint egy dal: csak érezni lehet; látni, tapintani, szagolni, hallani, ízlelni, még csak meg is kísérteni – balgaság.

A nagy baj azonban az, hogy a szőke isten nem akar nagyon észrevenni. Hiába vetek rá hatméteres pillantásokat, hiába borotválkozom hetenként kétszer – hiába minden! Kétségbeesésemben a Múzsámhoz kellett folyamodnom, s már vértezem is a szép és buja delnőt. Négyesy vezette estélyen fogok felolvasni egy költeményt, mely a lyra szuperlatívusza lesz. Az ülések magas színvonalúak, s istenemre, oly költeményeket olvastak fel, melyek legalábbis oly magaslaton állnak, mint Csizmadiáéi vagy Harsányiéi. Ettől az estétől várom irodalmi pályám s szívügyem hovafordulását.

A szépséges szőke persze egy névtelen levelet kap, melyben az estélyre meghívatik, figyelmeztetve annak egy pontjára, mely őt talán érdekelni fogja.

Szóval, komám, bolondulok. Ez már a harmadik! Nem szégyellem, és nem bánom. Sietni kell elvégre, mert nemsokára elhízom, sőt mi több, okleveles tanár leszek.

Addig ölellek,

Dezső

### Brenner László és Csáth Kosztolányi Dezsőnek

MTA KIK, Ms 4622/120.

[1903. szeptember vége, október eleje]

Kedves Didéke!

Köszönöm az ezüst szivart, az Árpi ideadta, mëgettem; senkinek se adtam belüle, a szemtelen Trüsze lopott belőle, amiért megrúgtam.52

Jó tetted, Didéke, hogy kűdtél csukoládészivart, most szeretlek.

Laca 53

Kedves Komám!

A Kossuth-pályázat54 ügye eldőlt.

Első lett: Handelsmann 55

2. [lett] Én és három dicséretes lett.

3. [lett] Árpi

Most, ha sikerül kimutatni a Handelsmann turpisságát (ami valószínű), akkor így lesz:

1. Én 50

2. Árpi 30 koronák. Sic! Ezt mondd meg Szabónak

3. Szabó 30

Olvastuk a Heinrichről szóló leveledet. Ugyan hallgass vele, hiszen miniszteri tanácsos.

A műfordítást és a verset megkapám, még nóta sincs rájuk. Az önképzőkör megalakult Pásztory alatt;56 következő díszes tisztikarral:

1. Rex Sándor (titkár) izr[aelita]

2. Sztrókay Kálmán (jegyző) ág[ostai] ev[angélikus]

3. Szokola Leo (irattáros) róm[ai] kat[olikus]

Amint látható, a vallási kérdés szépen megoldatott. Főmunkás: Pollák; főszavalók: Licht, Gáli, kik afelett versengenek, hogy ki a gimnázium legjobb szavalója (egyik se tud beszélni).

Én is beiratkoztam (de ritkán leszek ott), s azért tettem ezt, hogy Beethovenről, Wagnerről, Chopinről és Lányi Ernőről felolvassak.

A pesti életetekről szeretnék valamit hallani, de még tulajdonképpen semmit sem hallottam. A politikai mozgalmakban – mint mondják – döntő szerepet viszesz; elvárom, hogy megbuktatod Khuent s a királyt; sok szerencsét!

Mit szólasz az ellenzék bukásához s a szabadelvű párt hallatlan gyávaságához.57

Az iskolai élet nyomora reánk nehezül Pista,58 Csajkás, Pájó59 személyeiben. Pista egészen a régi; nevezetesen épp úgy köp, a „na” kifejezés éppoly sokszor hagyja el réveteg ajkait; sovány nyakát éppúgy billegeti, és kotlik a kifejezéseken. Nagyon eredetinek találta azt pl., hogy Horatius 9. szatírájában egy sort így fordított le:

„Nehogy pedig azt hidd, hogy csipás Krispinus könyvtárából puskázom”… (Ismétli sokszor.)

Mint egy hadvezér, úgy tekintett szét e realitásban tündöklő kifejezés kimondása után.

Új hírek. Schenki Rézi férjhez ment Szárits biciklistához. Deke jobban kurizál, mint valaha (Ilának). Jóska péntek este eltűnt, s hazakerült szombat este; miután ma megajándékozott egy ziláltvallású Rozáliánál beszerzett cigarettával, működésének főbb pontjait a következőképpen állítom össze… vagy te is összeállíthatod. (De erről csend.)

Jenő bácsi már nem alszik a patikaszobában, hanem fönt Jóskánál; az időtartam nem változott. Van neki egy zöld slafrokja, papucsa s pipája (ha látnád ebben!). Sokat jár a legényegyletbe, s buzgó dalárdista; élvezi ifjúságának aranykorát.

Dekével naponta sakkozunk. 100 partie-s matsch intéződik el karácsonyig.

Karácsonykor fölmegyek Pestre négy-öt napra.

Ezzel zárom levelemet, melyet jó lesz, ha megsemmisítsz, nehogy az itt érdekelt és leszólt sok személy egyikének kezébe kerüljön.

Szervusz.

Ölel

Brenner Józsi

Decsi [!] Sándornak írj! Írd meg neki a címedet is.

## 1903. október

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/151.

1903. okt[óber] 4.

Kedves Józsi!

Késő éjjel írom e sorokat. Az irodalmi estélyen való szereplésem sikerült, s Négyesy (a Kisfaludy, Petőfi Társaság tagja) egészen el van ragadtatva tőlem. Úgy látszik, felszínre vergődök ebben a szörnyű harcban, ebben a vad marakodásban, ami itt a hírnévért történik. Most kezdem becsülni Budapestet. Az ország fővárosa! S ez a gondolat, isten tudja, felemel, s elszorul a lelkem, amely éppen nem szomorú, ha arra gondolok, hogy ez egykor nem lesz magyar. Az ország előtt olvastam fel a múltkor: s Magyarország tapsolt nekem! Megismerkedtem Juhász Gyulával, akitől sikerült verseket hoz a B[uda]pesti Napló, meg Oláh Gáborral (a Jövendő közölt tőle költeményeket), sőt egy fiatal poéta, a Magyar Szalon s az Új Idők munkatársa: Gyökössy Endre ég, hogy velem megismerkedhessék, mert el van bűvölve a poézisem által. Mindezek fölött azonban egy Bresztovszky nevű kollégám hatalmas költészete hatott meg, akivel Schiller–Goethe barátságot kötök majd. Ez óriási ember, nagy költő!

Az eszmevilágomat napról napra mélyülni érzem, s azt hiszem, nemsokára itt lesz az a pont, amikor elengedhetem a hajómat. A bölcs nyugalom, a Butha-kultusz [!], amelyről annyit beszéltem neked, íme, egészen felolvadt bennem. Egy soha nem hallott harmónia csendül fel költészetemben. Nem természetimádás. Bölcsesség, és semmi egyéb. Az életet előkészítő iskolájául tekintem a halálnak; nagyobb célunk nem lehet, mint bölcsen meghalni tudni. Én most erre készülök. Sorvasztom az idegeimet a józanság ridegségével, s egész lelkemmel belehalok a nagy természetbe. Ez nehéz, kolosszális munka, de lassan és biztosan célra vezet. Már nem olyan nagyon ragaszkodom az élethez, a lelkem fele ott van a múzeumkerti fák sápadságában [!] s a sárguló pázsitban, s azt hiszem, tíz év múlva annyira bölcs leszek, hogy bármely pillanatban oly nyugodtan gondolok a halálra, mint Butha, ki az ég kékségének nézésében semmisült meg fenséges nyugalomban. És a természetet hogy szeretem és imádom. Úgy, mint az anyámat. De ne gondold, hogy amúgy Petőfi-módra. Petőfi egy fényes színpadnak nézte azt: azért tudott róla írni; én átallom dicsérni, mert érzem, hogy ő én, s én ő vagyok, s a róla szóló himnusz csak öndicséret volna.

Az érem másik oldala azonban igen szomorú! A szép szőkeség nem volt ott, s én a falaknak (mert több lány nincs, csak ő) deklamáltam szerelmi dörgedelmeimet. Dejszen csak ragadjam ezt a nőstén [!] bestiát remegő térdeim közé, Shakespeare-t nemzek vele!…

Evvel feltártam eléggé „élményeimet”, s ha kijelentem, hogy Deák-ódám beadtam, melytől azonban nem sokat várok, állván a jury részeg jogászokból – s hogy a Lacikát csókoltatom, be is bejezhetném levelemet. Itt azonban megállok még, és engedelmet kérek, hogy egy percre véralkatom s természetem szerint kissé szentimentális lehessek. Tavaly elgondoltam ezt a percet, amelyet most kopogtat le az órám. Budapesten egy diákszobában írok neked levelet hexameterkben [!], s kérdezősködöm, mit csináltok otthon. Ringattam magamat ebben a gondolatban, s úgy ajkamra tolakodott ez a két sor:

Hát az Ilonka volanfodrokkal kér e ruhát még?

S játszik e még mókust búgva a kis Lacika?

Istenem, ki gondolta volna, hogy ezt már nem írhatom neked meg. S most itt ebben az éjjeli csöndben óriási feketeségben látszik előttem az a halál, mely mint valami vadállat kéjenc kékre csókolta azokat a kis selypítő ajkakat. Mért írom ezeket most, mért érzelgek, mikor fel sem vettem a levél vázlatába – nem tudom. Talán visszaszállt szegényke hozzám, s itt ül most mellettem ezen az üres széken. Ki tudja?

Isten veled! Az óra megy előre, és már – szavamra – éjfélt mutat. Szakítottam ugyanis minden szokással, s a szó szoros értelemben a történelemben élek. Mit óra, perc, másodperc! Te vagy csak nagy: gondolat, érzés, szőke haj!

A nyárspolgárias egyetemmel végzek, ha sikerül valahol állást kapnom. (Ezt ne mondd meg otthon.) De csókolj meg mindenkit Szabadkán, akiről tudod, hogy szeretem.

Isten áldjon meg!

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Budapest, 1903. október 11.

Józsi,

köszönöm a levelet, melyet küldtél! Sietek válaszolni rá, nehogy oly aggodalmat okozzak neked, mint te énnekem, ki azt hittem, hogy más kézbe jutott a túlontúl intim irka. A rózsaszín ruháról nyílt kártyán nem írhatok; ellenben zárt borítékban egy héten belül oly körülményességgel foglak mindenről értesíteni, aminőre csak egy filozopter képes, ki egy filozoptrixről ír.

A másik a küldeményt illeti. Az isten áldjon meg, ne legyetek oly mostohák hozzám az Árpival együtt. Koponyát nekem! Nem veszedelmes az, ha nincs benne buta és gonosz velő, és rajta forró hús… Hadd legyen még egy jó barátom ebben a kőóceánban, párja annak a sírnak, ahol Reviczky nyugszik. Kozma Andor Korképeit küldd.

## 1903 november

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/152.

Boríték: Tekintetes Kosztolányi Antal VII. oszt. tan. úrnak60

(közsg. főgimnázium) Szabadka

Pb.: Budapest, 903. nov. 10.

Jóskának adni, kitől a választ várom.

Kedves Józsi!

Az irodalmi élet sodrában vagyok, s ha néha-néha levélírásba fogok, végig kell simítani a homlokomat, hogy eszméimet rendezzem. Nem olyan sivárság uralkodik itt, mint első pillanatra látszik; vannak itt okos és jószívű emberek is, sőt mi több, egy igazi modern, gyereklelkű, férfitudású költő-barátra is tettem szert: Juhász Gyula a neve. A másik, első levelemben magasztalt, kétségtelen tehetséges poétatárssal, Bresztovszkyval kicsit összemarakodtam a poézis lényegéről való vitában, melyben ő a tendenciát védi az én szűzi érdektelenséget hirdető elméletem ellenében, ami – tekintve azt, hogy ő féktelen szocialista (Csizmadia Sándornál is csizmadiasándorabb) – már-már aggályt keltően növekedett, midőn elvégre is kezet nyújtottunk egymásnak. Összehozott a közös istenség: a Szép.

A Szép – erről kell még beszélnem. A Szépnek a jelenlegi neve ti. Politzer Erzsike, zsidó vallású szőke lány, aki mostan az ideálom. Végzetes, komor árny nyújtózkodik lelkemre e névtől. Ennek a lánynak a nénjéért, Politzer Margithért halt meg Makai Emil, anélkül, hogy gyerekes és költői félelmében meg is szólította volna. Ki is adott egy verskötetet Margit címmel,61 amiért a hűséges lány kikísérte őt a temetőbe, sőt egy kétségtelenül drága koszorút is küldött neki nehéz illatú tearózsákból. Ez a tearózsaszag lebeg a leány körül.

Mindennek az értelme az, hogy nem ismerem őt, sőt ennek a lehetősége is kizártnak látszik, mert oly egyenesen és büszkén jár, mint egy zerge, amit én akképp ellensúlyozok, hogy még büszkébben és még egyenesebben járok, mint ő. A gondos borotválkozás azonban még mindég domináló pont az életmódomban.

A többi ifjú és leány azonban szeret engemet, és herkulesi alakomat körülrajongja a bohémvilág. Ha nem is feltűnő, de feltétlenül érdekes alak lehetek, s itt mint a modern, dekadens iskola elveinek hirdetője jövök kombinációba. A levegő azonban rossz, s az élet is csak tűrhető. Valahol otthagytam a jókedvemet, és magam sem értem meg már magamat. Mi kellene nekem? Mi hozhatna be abba a rendes kerékvágásba, mely után fellélegzünk, s azt mondjuk, no, most kezdhetünk élni? Mondd, mit gondolsz, te Brennerek legbrennerebbike?

D.

# 1904

## 1904. január

### Bródy Sándor Csáthnak

PIM, V. 5911/3.

Boríték: ifj. Brenner József

Szabadka

Pb.: Budapest, [1]904. jan[uár] 12.

Ritka egyszerűséggel van megírva, formában, kifejezésben meglepő, a tárgya azonban szegényes.62 Más igen kicsiny genre képet kérek, azt hiszem, jót, sőt föltűnőt kapok öntől. Küldjön, és írja meg, mi az életpályája, kora?

Üdvözlettel,

Bródy

## 1904. február

### Decsy Sándor Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Kegyelmes ifjú Brenner Jézus Mária József íródeáknak, hű szógámnak sajátos kezébe

Szabadka szabad kir. városban a villamos mentén

Tek. Dr. Brenner József ügyvéd úr címén

Pb.: Arad, 904. febr. 17.

Levelet!!! Hamar!!! a levelet

Nagyérd[emű] József kománk!

Ami a sakkot illeti, látom, hogy egy partit elvesztek, azonban ez elősegíti a többi megnyerését. Ecce:

I. 13 Hg8–e7; II. 14 Hf3–e5; III. 10 B4–e1; IV. 7 Fc8–g4.

Amint látom, szörnyen el vagy foglalva. Boldog ember! te! Ha én is el tudnám határozni magam arra, hogy tanuljak (mert pályázatra én is készülök). Hosszú a „Kályhád”? Szeretném elolvasni. Hallod! Küldd fel a Vas[árnapi] Ujság vagy Új Időkbe, hogy elolvashassam.

Jelzem: szörnyű kavargás van itt. Júniban nagy diák atl[étika]-torna versenyt tervezünk. Jó lesz, ha egyengeted az utat. Nem sok a fáradság, ráérsz! Aztán… ö. m. a f. miért nem vagyunk túl az érettségin. Komisz dolog a tanulás. Ha Szabadkán verseny lesz a nyáron, egy banda pajtással én is megjelenek. – Sanyi. –

1 kg puczi [!] a megfelelő kézmozdulatokkal.63

## 1904. április

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/1.

Ifj. Brenner József névjegyén

Dátum: 1904. IV/12.

Emléksorok Dezsőnek.

Tegnapelőtt vért köptem; siettem orvoshoz, ki megnyugtatott. Mindazonáltal jó étkezés közben is végigborsódzott a hátam a komisz gümők gondolatára; voltam még aznap egy tüdős felolvasáson is. Kénytelen valék 100 névjegyet csináltatni, így a bacilusaim kénytelenek lesznek az ördögnek tervezett átadásommal várni, míg el nem használom névjegyeimet: 100-at, melyekért 200 fillért fizettem. Nincs más hátra, mint hogy föladjam az én „tettet”64 öcsémnek, hogy most már mennyibe került egy névjegy?

Bátyád

## 1904. május

### Csáth Decsy Józsefnek

PIM, V. 6050/2/1.

Képeslap: Barbizoni tájkép

Tek. Decsy József dr.

Topolya

Pb.: Szabadka, 904. máj. 18.

Íme egy kitűnő „barbizoni” tájkép.

Kedves Jóskám! Az írásbelik65 mennek gyönyörűen (!). Holnap latin, óriás apparátussal. (Ma volt a számtan sokszorosított fogalmazványokkal.) – Ölellek, J. (A levelet Deke megkapta.)

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1904. május 19.]66

Kedves Józsi,

nagyon köszönöm a szíves levelet és érdeklődést. Az utóbbi azonban, azt hiszem, túlzott; a várakozás is nagyon lelkes és követelő; s a sietség talán épp oly nagy, mint az első hévben megírt levelemből kiáradó. Négyesy csak lehetőségeket, propozíciókat állított elém, melyek semmiképpen sem viselik magukon a pozitív ígéret jellegét.67 Az illusztrációkról ily módon korai lenne a beszéd. Chaucer csak a napokban érkezik meg; a lefordítandó Canterbury Tales pedig oly hosszú, hogy nemcsak e számba sem vehető fenn töltendő időmet, hanem a teljes vakációmat is elfoglalja, s a legszorosb munkát igényeli. Emellett nem mondtam le Childe Harold lefordításáról, egy regény s egy dráma megírásáról sem. Az említett műfordítást csak szeptemberben nyújthatom át Radónak, mikor Grácba utazom, s pár napot töltök Budapesten.

Magamról a következő érdektelenségeket mondhatom. Tegnapelőtt az Akadémiai kávéházban Schmidt Jenőt hallgattam, ki egy igen nehéz s alapos tanulmányokat igénylő témát fejtegetett két órán keresztül. A legérdekesebb s értékesebb ember, kit valaha láttam. Teljesen ősz, nagyon sovány, kiálló pofacsontokkal, előpittyedt ajkakkal. A hangja erős és érces. Ha keményen beszél: mennydörög. Egy okvetetlent, ki ellenvetést tett, a szó szoros értelmében agyonütött. Máskülönben szíves és előzékeny, sőt leereszkedő. A pincérekkel társalog; velem kezet fogott, mint a többi hallgatóival.

Tegnap megnéztem az Egyenlőséget, a múltkor Bizáncot.68 Ma nem ebédeltem, pénzem elfogyván.

Írj, kedvesem, hosszú és humoros levelet. Látod, nekem ez sehogy se megy.

Dezső

## 1904. szeptember

### Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1904. szept[ember] 8.

Kedves fiam!

Örülünk, hogy szerencsésen odaértél. Tegnapi leveledet ma reggel megkaptuk.

Ha a [Zene]akadémiába fölvesznek, s biztató kilátással kecsegtetnek, akkor ám maradj amellett; ha azonban azt látod, hogy nem úgy vesznek föl, mintha nagyon örülnének neked, akkor jó lesz más után nézni. De ne feledd, hogy az élet – így is, úgy is – sok csalódással jár, túl sok reményt ne fűzzünk hozzá, de egészen se veszítsünk el minden reményt. Neked, mint egészen szegény fiúnak, csak az lebegjen most szemed előtt, hogy választandó pályád megélhetésedet biztosítsa; úgy fogj bele, mint aki tudja, hogy sehonnan jőni segítésre nincs kilátása az életben. Soha nem fogsz örökölni senkitől semmit; apád szegény, azt tudod; gazdag rokonaid nincsenek. – Neked hát az élet nem élvezetek élvezése, hanem küzdelem a létfenntartásért lesz. Ezzel a tudattal indulj neki az életnek, s bárhova fordulsz is, amerre indultál, ott az legyen a törekvésed, hogy egész ember légy ott azon a helyen.

Ha az orvosi pályához nem érzesz nagy kedvet, akkor ne is gondolj rá. Én abba is beleegyezem, ha akár a tanári, akár a jogi pályára mégy, de amelyiket választod, azt komolyan vedd! Nem lehetetlen ugyan, hogy emellett a zenét is műveld, s az akadémiába is beiratkozz. Hiszen egy év alatt majd elválik, hogy boldogulsz-e az akadémián?! De úgy hiszem, hogy ha a tanári pályát választod, a reáliák nem neked valók. Különben te érzed! A jogi pálya nem nehéz.

A zeneszerzeményeid között, azt hiszem, mindegy, akármelyiket mutatod be. Sokat ne tarts felőlük! Mutass be többet is. Az bizonyos, hogy zsengék, amelyek tele vannak hibákkal. A legnagyobb baj az, hogy első pillanaton elárulják, hogy az összhangzattanból nem sokat tudsz. Ha megvizsgálnak, őszintén mondd meg, hogy mit nem tudsz, s mit tanultál; azzal többre mész, mint ha port akarsz a szemükbe hinteni. Azok azt úgyis észreveszik.

Láthatod, hogy én nem állom útját vágyaidnak; csak jóra vezessenek!

Járj szerencsével; ami áldozat tőlem kitelik, azt én örömmel hozom meg érted, a te dolgod azt jól fölhasználni.

Lacika egyelőre nem jár iskolába, itthon tanul. Alig győzzük visszatartani, hogy neked folyton ne írjon képes levelezőlapokat. Etelka, Dezső már iskoláznak.

Egészségedre ügyelj. Ismerőseinket üdvözöld.

Ölelünk, csókolunk.

Szerető apád

### Id. Brenner József, id. Brenner Józsefné, Brenner Dezső és Brenner Etelka Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1904. szeptember 14.

Kedves fiam!

Nagyon, de nagyon megörültem, olvasván, hogy az orvosi pályát választottad. Remélem, hogy kitűnő orvos lesz belőled; ezt ígéri nekem a te istenadta természetes fölfogásod és remélt szorgalmad. Ezenkívül van sok szép pálya, de szebb egy sincs. Nem bohém mesterség, de ideálisabb mégis, mint akármelyik művészfoglalkozás, ha igazán megértjük, s amellett nemes irányú, és mégis inkább biztosítja a megélhetést, mint amazok, amelyek sokat ígérnek az embernek, kivált a fiatalkor szenvedelmes, rózsás szemüvegén keresztül, de rendszerint (99,9999%-nál) megcsalják a benne reménykedőt, s hitvány, keserű kenyeret adnak, mely annál keserűbb, mert az álmok és remények mást mutatnak.

Örülök annak is, hogy – leveledből látom – magad is belátod, hogy a józan, komoly foglalkozás ér annyit, mint az ábrándok szülte vágy légvárak után; mert, ha mást nem nézünk, az is bizonyos, hogy az élet küzdelmében jobban segít, mint a művészkedés, ami még a nagy, nagyon nagy tehetségnek sem szerezte meg mindig sem az elismerést, sem az élet fönntartásához szükségeseket; pedig akárhogy vesszük, ez a legfőbb az életben; mert az az igaz ember, aki létfenntartását maga biztosítja magának; szóval a kenyér és a többi. Ezt a célt tűzte ki a természet is elsősorban az ember elé, hogy az életfenntartást maga csinálja meg.

Ne sajnáld, hogy nem kerülsz a művészek közé. Ugyan mondd, nézz körül a magyar művészek közt! Melyiket irigyled sikerei, kenyere miatt? Pedig nem egy nagy tehetség, nem egy nagy tudású van köztük. Hányat látunk magunk között, akik elvégezték a Zeneakadémiát, s mik most? Órák adásából tengetik életüket, s társadalmi állásuk, tekintélyük milyen? = 0. No! azt hiszem, ezeket nem irigyled! Hát a legnagyobbak, Chopin, Wagner nem nyomorogtak? Mi hasznuk van abban nekik, hogy most már nagyok? – Ha neked adott a sors olyan tehetséget, ami valami, akkor ki fog az bújni magától is, nem kell ahhoz Zeneakadémia, ha pedig nem adott, akkor ne is erőltesd magad, hanem amire elszántad magad; tedd föl magadban, hogy jó orvos akarsz lenni, s aszerint végezd minden dolgodat, s érdeklődésedet ennek a tudománynak kérdéseire tartsd fönn. Szabad azért dilettánsnak lenned, amint apád is az. Mondhatom, hogy nekem sok örömet okoz a muzsika mint szórakozás; merem mondani, hogy többet, mint Maczáknak etc., de csak mint szórakozás.

Azért is örülök, hogy nem lépsz a művészi pályára, mert az az idegeket erős próbára teszi.

Most elmondtam neked ezeket; előbb csak céloztam rá, mert teljesen szabad kezet akartam neked adni pályád megválasztásában, s örülök, hogy így sült el.

Ábrándjaidat hát ne sajnáld, csalókák voltak ezek; majd lesznek szebb és igazabb ábrándjaid is.

Legutolsó leveledben magáról a tényekről, hogy ti. mint történt meg a dolog, részleteket nem írtál, pedig érdekelne a dolog; azért ha időd lesz, meséld el nekünk; valamint új sorodról is írj egyet-mást.

Most helyet hagyok anyikának. Csókol

Apád

Kedves Józsikám!

Nagyon örülök, hogy a szerény hazai küldemény ízlett. Ha valamit esetleg megkívánsz, csak írj, ha csak tehetem, a legnagyobb örömmel csinálom meg és küldöm, tudom, hogy az embernek a távolban ez jólesik. Mindennap emlegetünk, Lacika folyton csak neked szeretne írni levelezőlapot. (Az aranyos Józsa bátyának.) Nagyon örülünk, hogy a szép orvosi pályát választottad. A jó isten sok-sok szerencsét adjon hozzá!

Sokszor ölel Anyika

Kedves Józsi! – Nyúzom a latint, s nagyokat nyögök. – A Náci tanítja az algebrát és geometriát. – A Toncs az irodalmat. No de ez mellékes! Elég az hozzá, hogy ölel, csókol

Öcséd

Több hely nincs az írásra, de azért az új pályához sok szerencsét kívánok, és sokszor csókol

Mádi

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1904. szeptember 16.

Kedves Józsi,

sokáig késtem a válasszal azon egyszerű indoknál fogva, hogy nem volt mit írnom arra a leveledre, melyben semmit sem írtál. Itthon nem történt semmi; a melancholikus nyárból csöpörgős ősz lett, s belőled, az ambiciózus hármasművészből orvos.

Egy csodabús melancholikus szeptember eleji alkonyat volt, mikor a rám nézve is fatális hírt megtudtam. Az égen rózsaszínű és aranyszínű felhők úszkáltak – majdnem olyan sárgák voltak, mint a theám –, mikor Juli69 egy harisnyával s a Lacikával bejött az udvarunkba, lenge járással, Etelka húgom neki nagy cipőiben, s arcán – ez teljesen az övé volt – bájos mélabúval. A Lacika befogta a Julit és lovazott vele, én néztem, amint a szegény germán végigtopogott; később, mikor már eléggé kilógott a nyelve, meginterviewoltam, mint illetékes fórumot, hányadán vagy. Ekkor tudtam meg, hogy orvos lettél. Juli az „Abenddämmerung”-ot70 nézte, s én így feleltem:

„Es ist sehr zu bedauern, dass ein so feinfühlender Artist Arzt ist, oder vielleicht nur ein Arschist.”71

Ezzel véget ért a kihallgatás, Lacika pattogott az ostorral, s Juli nem nézte tovább az „Abenddämmerung”-ot, hanem kipirultan szaladt a kert későn kizöldült utain. Magam pedig a következő gondolatokba mélyedtem:

Nem bolondság volt-e ilyen lépést tenni neked, mely valószínűleg elrontja egész életedet, megzápítja kedvedet, elveszi minden idődet, ambíciódat attól, amihez legtöbb tehetséged van: a zenéhez? Nem okosabb lett volna akár csak találomra beiratkozni valamilyen képző zenedébe, s várni, míg a technikát elsajátítod, s nem üzérkedni, lócsiszárkodni, hasznossági szempontokból cselekedni s kockáztatni azt, hogy a hármasművészből semmi művész légy? Tudom, mi az a robot, azért merek így beszélni; s ismerlek tégedet, azért akarok így szólni. Tanácsolom tehát (fatálisan lépek fel az egykori fogadást tekintve, mely szerint egymást a zülléstől meg kell védenünk), boncolj, izomszövetezz, chemiázz és – urambocsá! – fizikázz, de szimatolj ki minden zugot, s keress magadnak jobb alkalmazást, addig, míg nincs késő. Ezt szilárdul mondom, s attól sem riadok vissza, ha pár nap múlva asszonyi ajkakról hallom, hogy én magamhoz hasonló parvenüvé akarlak tenni, megrontalak, a „becsületes” élet ösvényéről le akarlak terelni, s mit tudom én, mit nem csinálni. Gondolkozz, és írj a kérdésről.

A lipcsei utam elmarad, s erre a szemeszterre Bécsbe megyek minisztériumi engedéllyel, s csak húsvétkor rándulok ki Lipcsébe. Ez és hasonló kellemetlenségek fenekestől felkavarták véremet és epémet, s újra visszadobtak oda, ahol voltam fiatalkorom óta, s ahonnan Nietzschével oly szerencsésen kikászálódtam: a mélabúba, a kandúros világgyűlöletbe s a versírásba. Óriási munkát végzek ugyan most is, de nem a régi kedvvel. Valószínűleg levegőváltozás kell nekem, mert olyan vagyok, hogy egy helyben nem tudok maradni, s amint felmelegszem valahol, már rosszul érzem magamat.

Jelenleg azonban nagy szellemi élvezetben volt részem, amennyiben teljesen megértettem az újraolvasott Peer Gyntet. Ilyenformák kissé vigasztalnak, s ha nem is nagyon, mindenesetre annyira, mint Temunovich Zoltán versei (a Bácskai Hirlapot az utóbbi időben szorgalmasan olvasom, miután honoráriumot nem kaptam tőle), melyek olyan intimek, hogy kis híja, hogy így nem szólanak:

„Közösüljünk, közösüljünk

Nemileg.”

Szabadka tehát még mindig a régi, kár is volna, ha megváltoznék. A hölgyek, az én szajháim, mindég oly álmosak és ki nem festettek, mint azelőtt; a szóbeszédek mindég a meghatározott mederben folynak; a Decsy lányok72 mindég udvarlóktól és új reményektől vannak környezve; én mindég oly befejezetlen, költőien: egy közepén abbamaradt dal vagyok, mint azelőtt; a Lacikát mindég szeretjük és csókoljuk – semmi sem másult meg. Innen tehát érdekeset írni nem lehet. Onnan, ahol te vagy, tán kerül ilyesmi. El is várom a hosszú budapesti referádát, a vallomásokat s a terveket, melyek iránt mérhetetlenül érdeklődöm.

Kosztolányi

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/2.

Levelezőlap: Brenner Dezső úr

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: Budapest, 904. szept. 17.

1904. IX. 17.

Kedves öcsém!

A nevezett Jebb zsebkönyvre73 neked az első időszakban nincsen szükséged, karácsonykor pedig viszem. Ha mégis kell, üzend; úgy a szennyessel küldöm. Már kikapám az indexem, s orvosnövendék vagyok végleg s igazán. Ma Bella néniéknél voltam egy grand ebéden; valami gazdag Ërtel (’ertli) is ott volt, kinek a gyémántgyűrűjét óhajtottam volna egyetemi tanulmányaim gondtalan folytatása céljából. Pista bácsi azt mondja, néz nekem valami katonaorvosi ösztöndíjat. A folyamodást persze apuskával kell levélileg megbeszélnem. Mikor lészen a szüret.

Ölel, csók[ol] mind[annyitokat]

Józsi

### Id. Brenner József, Brenner Dezső és Brenner Etelka Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1904. szeptember 21.

Kedves fiam!

Gall János írt; itt elküldöm neked a levelét,74 ha hozzá mégy, ezzel igazolhatod esetleg kilétedet.

Helyesen teszed, hogy a hegedűt nem akarod elhanyagolni, magam is örülök neki. Ha el is jársz azonban a zenedébe, azt csak akkor tedd, ha amellett nem hanyagolod el fő tanulmányaidat. Most már mindenképpen azon légy, hogy szakmádban kiváló képzettséget szerezz magadnak.

Leveleidből azt látom, hogy még mindig nem szerezted meg magadnak a pályádhoz való higgadtságot, nagyon rapszodikus a gondolatmeneted. Iparkodj, fiam, higgadt és lassú gondolkozású ember lenni. Nem köll sietni mindig; ráérsz! Csak hidegvér! Gondolatban is próbáld utánozni Révészt.

Az idegesség csak rossz szokás; semmi egyéb, sutba kell dobni.

A teával csínján bánj; nem neked való a sok tea, legfőképpen ne igyál mindennap, s ne erőset. Reggelizzél inkább kávét.

Levelemben egyet-mást kérdeztem tőled, de nem feleltél kérdéseimre mindenben, amiből azt következtetem, hogy nem figyelmesen olvastad leveleimet.

Mikor én diák voltam s hazaírtam, magam elé tettem apám levelét, s úgy válaszoltam, hogy ki ne feledjek valamit.

Tegnap oly hideg volt, hogy az ebédlőben meggyújtottuk a kemencét; ma már enyhébb az idő. Neked nem kell-e még melegebb ruha, legfőképpen egy nadrág?

Braun Henrik ma kérte tőlem a címedet. Odaadtam neki. A lapot75 akarja küldeni.

Sándor már szorgoskodik az iskolákban, helyettesít tanítókat, s kilátása van, hogy már fizetést is kap. Lacikát tanítja rendesen, már vagy tíz betűt tud írni-olvasni; de még nem rajong a tanulásért, iskolába nem jár. Hadd játsszék!

Gondolom, hogy tegnapi kártyámat megkaptad, s fehérneműidet az „Express-vállalat” útján küldöd (Mérleg utca 11. sz[ám]); a jövő héten már újra megkapod.

Mindnyájan jól vagyunk, s csókolunk.

Apád

Joó [?] Fercsi meghalt; eladó lesz a hegedűje!

Csókol Dezső

és a 16 éves Mádi

Köszönöm a megemlékezést, kedves bátyám, neked, valamint a többieknek is. Nehéz-e az orvosi pálya? Tudom, sok a dolgod. Jövő héten lesz a szüret.

Sokszor csókol Etelka

## 1904. október

### Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Brenner József úrnak, orvosnövendék

IX. Ferenc körút 44. sz. III. 6.

Pb: Szabadka, 904. okt. 2.

Kedves fiam, leveledet megkaptuk. Örülünk, hogy egészséges vagy; vigyázz is magadra most, most, amikor kell. A könyvek beszerzéséről írj, jobb szeretem, ha azok a tudományos könyvek, amik az orvosnak kellenek, megvannak neked, s ne kelljen épp azért menned a közkönyvtárba, mert otthon nincs könyved. Azért járj el úgy, amint írtam; ha kell, majd megvesszük. Ha elmégy Vecsey hangversenyére, írj róla valamit. Budanovits nagymamának okt[óber] 7-én lesz a születésnapja, ne feledd el!

Csókolunk,

Apád

Szabadkán, 1904. okt[óber] 2.

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/153.

Levelezőlap: Ifj. Brenner József orvosnövendéknek

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6.

Pb.: Szabadka, 904. okt. 3.

Szabadka, 1904. okt[óber] 2.

Kedves Józsi,

tudatom, hogy szerdán a reggeli vonattal indulok, s tíz óra körül a fővárosba érkezem.

Viszontlátásra

Kosztolányi

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/154.

Bécs, 1904. okt[óber] 8.

Kedves Józsi!

Nincsen gyalázatosabb és hazugabb complot,76 mint a pesszimista csorda. Az élet nem ér semmit, meg kell tanulni meghalni, mondják, ordítják és ugatják, s különös buzgalommal és jókedvvel. Én azonban, látod, hallgatok és tűrök.

Édesem, össze vagyok törve, szétgázolva, megsemmisítve. Olyan szerényen járok, mint egy hordár, anélkül hogy írnék valamit, mert ehhez, ha százszorosan pesszimista is valaki, és ha tízezerszeresen is Schopenhauer vagy Byron, életkedv kell. Nincs senkim. A háziasszonyom jó falatnak gondol, mert látja, hogy van pénzem, s ki lehet fosztani, s beszélget velem néha ímmel-ámmal. Hazám nyelvét nem hallom, s a múltkor, mikor eszembe jutott AranyJános [!], sírva fakadtam az utcán.

Az anyámat s az apámat bálványozom, de félek, hogy elfelejtenek. Írd meg nekik, hogy jól érzem magamat, de írjanak gyakran. A tényállás ti. az, hogy az őrülethez vagyok közel.

Te egyetlen jó emberem, ne hagyj elveszni, hanem írj. Gúnyolj ki, nevess velem vagy rajtam, sajnálj, osztozz a sorsomban, mit én bánom, de írj sokat és mihamarabb. Egyébként Bécshez Döbling közel van.

Kosztolányi Dezső

Wien, VIII. Bezirk Strozzigasse 34. I. Stock 6. u. 7.

### Csáth Kosztolányi Dezsőnek

MTA KIK, Ms 4622/104.

Budapest, 1904. okt[óber] 9.

Kedves Barátom!

Írod, hogy össze vagy törve, s meg szándékozol őrülni.

Szórul szóra ugyanez volt az én auspiciumaimnak77 összege is, mikor az első héten fölszármaztam Pestre. – Iszonyú átkunk van nekünk a lelkünkön, nekünk, kikben Brenner-vér csörgedez, s emellett körülölelt a XX. század; csúnyán és rosszul rendezkedtünk be a sok irodalmi étellel, melyet meglehetős nagy kalánnal [!] fogyasztottunk, s te kétszer akkorával legalább, mint én. Olyan a lelkünk – gyermekem –, mint egy mágnestű, mely a villamos viharban s a mennykőcsapások közepette forog-forog veszettül; holott, ha nem lenne annyira mágnes, szépen nyugton maradhatna. Ilyenformán nagyon megszenvedtünk ezektől a villamos viharoktól, s amellett, hogy némely dologban művészesen – és ritkán helyesen – tudunk gondolkodni, az életet sose látjuk meg. Senki se látja soha – vallom én –; de legalább ezek nem gondolnak vele, mi mindig azt hisszük, hogy látjuk, s mindig tudjuk is, hogy rosszul látjuk. És bolondokká leszünk, azokká, felebarátom, aminek – íme – kétségtelen jeleit van szerencséd engem illetőleg megállapítani. Félsz, hogy elfelejtenek!! Írj róla verset, gyermekem, e félelemről. Legyen a vers méla és nagyszerűen tomboló, legyen kétségbeesett… de te ne légy se egyik, se másik, hanem egyszerűen: Dide, a kis Dide. A Dide-be [!], aki a szél fújását produkálja, avagy színdarabot ír: ami nem is olyan nagy különbség – s most, hogy felébresztettem benned az oroszlánt, s piszkálom a mágnestűt, egyébről beszélek.

Azt hiszem, a Jövendőt78 megkaptad már. Iszonyúan meg valék lepetve, s örültem, mikor olvasom a jeles lapot (nagy kényelemben), látva A macskát a te fordításodban, melynek még mikor egy szavát se olvastam, a beosztásról és egyebekről láttam, hogy a te fordításod. Miért nincs a neved; hogyan történt, micsoda disznóság ezt meg nem írni, ki vitte el a fordításokat? Ha valaki lopta, a szerzőséget könnyű lészen igazolni a B[ácskai] H[irlap] megfelelő számával.79 Felszólítalak egyszersmind, hogy a Bal latort küldd el ennek a jó újságnak; itt van a pálya kezdete. Hajrá!

Most már a Childe Haroldot80 is okvetlenül leadd; irodalmi szenzáció lészen itt. Emberem, ha van benned: nem kedv, de valamelyes élet, dolgozz, dolgozz! Azt hiszem, ez a hír jó[l] fogja beigazítani ama mágnestűt, úgy, hogy békében marad.

Írj! Gratulálok versednek szép nyomtatott betűihez, s a fordításhoz, melyet én ismertem meg először, s melyen a dekadenseket ismérni tanulám.

Vecsey Ferencet hallottam; ez a kölyök abszolút csoda. Képzeld el a Lacikát, hogy érti Beethovent, ilyen lehetetlen csoda ez is; a technikakészség káprázatos, hallatlanul káprázatos voltával, mely mint másodrendű csoda szerepel ez esetben.

Isten vagy egyéb hatalmak nevében kérlek, gyorsan írj! Kapod-e az újságot, és dolgozz erősen. Erősen.

Ölellek,

Brenner

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1904. október 9. után]

Kedves Józsi!

A Jövendő közlése megörvendeztetett, de egyúttal dühbe is hozott, hogy a nevemet mellőzték, s egyszerűen anonime adták közzé.

Sürgősen keresd fel Bródyt vagy valamilyen inasát, s kérdezd meg, hogyan történhetett ez? Több mint egy éve, hogy felküldtem, mindjárt az első lefordítása után.

Tanácsold, hogy a jövő szám helyreigazításai vagy legalább szerkesztői izenetei között feltétlenül említsék meg a nevemet, s lehetőleg dicsérjenek is meg, mert – (ezt hagyd legvégül) – pört indítok a Jövendő ellen, s irodalmi tolvajlással vádolván, megnyerem. Gyors választ!

Kosztolányi

### Kosztolányi Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/155.

Levelezőlap: Brenner Józsefnek

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. (Ungarn)

Pb.: Wien, 14. 10. 04.

Bécs, okt[óber] 14.

Kedves Józsi!

Nagyon rossz napok járnak ma is, s írásra semmi kedvem sincs, még hosszú levelet sem tudok írni. Esdve kérlek azonban, teljesítsd a megbízatásaimat:

1. Bródyhoz menj el a versem érdekében, s rögtön írj, hajlandó-e helyreigazíttatni, vagy sem. Nevem pótolja!

2. Jánosi műfordításait, Leconte de Lisle, Baudelaire-t kérd el Babicstól, [!] ki Aréna út 11. II. 18. alatt lakik (leginkább délután van otthon), s az ő műfordításaival együtt küldd nevemre.

3. Ábrányi Don Juanjának81 2. kötetét vedd meg a lehető legolcsóbban, s az előbbi csomagban szállíttasd hozzám.

4. Az újságra ügyelj, mert nagyon rendetlenül – minden másnap jön.

5. A költségekről adj számlát, s rögtön másnap küldöm postautalványon. De légy takarékos, mert én is szegény vagyok.

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

KLK 230.

[Pb.: 1904. október 15.]

A lapok végtelenül rendetlenül jönnek.

Minden ezután írandó levelet, újságküldeményt a következő címre írj: Desider Kosztolányi, Wien, VII. und VIII. Bezirk. Lerchenfelderstrasse 65. No. Stock. 18. Thür.

Ma már innen írom a levelet.

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/156.

Levelezőlap: Brenner Józsefnek

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. (Ungarn)

Pb.: Wien, 17. 10. 04.

Bécs, 1904. okt[óber] 17.

Új címem: Wien, VII. Lerchenfelderstrasse 65. I. 18.

Kedves Józsi, végtelenül nagy súlyt helyezek arra, hogy a küldemény mihamarabb (Jánosi, Ábrányi, Leconte de Lisle, Baudelaire, Babics-műfordítás és eredeti vers) hozzám kerüljön, mert ha elkésve érkeznek, pl. egy hét múlva, az egész céltalan lenne rám nézve.

A Jövendő ügye vérig bosszant!!

Nem méltó a nevem beléje, és a munkám – igen??

Ki látott ilyen logikát??

Sürgősen keresd fel Bródyt, s beszélj, hacsak lehet, magával. Ha nem, akkor valami „főemberével”, s nyomd meg a hangodat! A jövő számot megvárjuk. Ha ebben sem lesz nyoma a nevemnek, rögtön írok Decsy Jóskának, s pört indítok a lap ellen. Ezt is említsd fel a végső szükséges [!] esetén!!

Szeretném, ha antiquarice82 s lehetőleg csak a második kötetét küldenéd el a Don Juannak, de ha nem lehet, akkor csak szerezd meg úgy is.

Dezső

### Csáth Babits Mihálynak

Levelezőlap: Tek. Babics Mihály úrnak

Budapest, Aréna út 11. szám II. 18.

OSZK, Fond III/345/1.

Tisztelt Babics úr!

Nem tudom, a házmesterük átadta-e Önnek az otthagyott értesítésemet? Itt újra kérem Önt: szíveskedjék a Jánosi-féle műford[ítást], Baudelaire, Leconte de Lisle műveit, mely Kosztolányi szerint Önnél van, és ezek mellett az ön műfordításait is lakásomra (Ferenc körút 44. III. 6.) eljuttatni, lehetőleg gyorsan. Én azokat haladéktalanul Bécsbe küldöm Kosztolányinak, aki már türelmetlenül várja azokat.

Üdvözlettel,

Brenner

B[uda]pest, 1904. X. 17.

### Csáth Brenner Lászlónak

PIM, V. 5948/4/1.

Képeslap (Irrlicht „Lidércfény”): Brenner Laci

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: 904. okt. 17.

ÉDES KISBÁTYÁM!

Ölel, csókol a bátyád eme lev[elező]l[ap] útján, és kérdezi, hogy vagy? Eszel-e sok húst? Ha ezt nem teszed, nem küld több levelezőlapot neked. Légy kövér, kisöcsém, mint egy malac, mire hazamék, hogy sok (piros) hely legyen a képeden nekem.

JÓZSI

### Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

„Brenner József ügyvéd Szabadkán” levélpapíron.

Szabadka, 1904. okt[óber] 26.

Kedves fiam!

Leveled megjött. Örülünk, hogy jól érzed magad. Azon az estén, amikor vendégeink voltak, akik reggel 3-ig mulattak, sokat emlegettünk.

A kémia miatt majd a kaszinó nevében kell írnom, mert sem Árpád, sem Dezső, Mádi nem tagjai a társulatnak. Próbáld meg a mellékelt lappal megvásárolni.83

A fehérneműdet remélhetőleg megkaptad. A kuffer kulcsát, melyet fölküldöttünk, Sztrókayval küldd haza.

Jó-e a ruha?

Ha van még pénzed a küldöttből, vedd meg Ruzsicskánál a Paters 9. és 10. számait (Beethoven összes szimfóniái négy kézre), de csak akkor, ha legalább 25%-ot ad, úgy hiszem, ad többet is. Sztrókayt kérd meg, hogy hozza haza ezt is.

Havi pénzt majd 31-én küldök, 1-jén megkapod.

Erősen készülnek itt a főispán beiktatására.

Sándor állást kapott havi 30 forint fizetéssel, trachomás gyerekek tanítója.

Kérlek, édes fiam, hogy a leveleid külalakjára egy kissé több gondot fordíts; nem szép az, és nem méltó hozzád, hogy tele vannak malacokkal és törlésekkel. De nem is nagy tiszteletet mutatunk az iránt, akihez levelünket intézzük, ha a levélnek úgy belső tartalmára, mint a külső alakjára nem fordítunk gondot. Ezt a figyelmeztetésemet gondjaidra bízom, mindenképpen azt óhajtom, hogy kifogás nélküli légy. Azért ne feledd, és ne nézd le azokat a tanácsokat, amiket apádtól kapsz; nem fogod megbánni soha.

Anyika kérdi, hogy jó volt-e a kalács? Mondhatom, hogy ha arról van szó, hogy neked küldeni kell valamit, akkor félretesz mindent, és süt keményen és készít, csak hogy jó legyen minden.

Jól fog esni neki, ha gondosságát elismered és megköszönöd.

Ölelünk,

szerető apád

Még egyet! A nekem címzett leveleknél elengedem a „dr.”, a „tek.” és „úrnak” címeket, de a keresztnevemet írd ki, mert más hasonnevű is van, mint tudod, a városban.

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/3.

[1904. október 27. előtt]

Kedves Dezső öcsém.

Sztrókay kolléga úr egy csomó orvosi könyvet visz haza, melyeket kérlek, fogadj védőszárnyaid alá. Alkudd ki Krécsyvel a bekötésüket, és gyorsan csináltasd meg, hogy Sztrókay kolléga is egy hét múlva visszaszármaztathassa nekem Pestre. Az összekötött (négy kötésnyi) atlaszok sötétzöld vászonba kerüljenek, ígyen:

A hátukon ennyi: TOLDT. I. (II., III., IV. stb.), amint ezt az illető könyveken ceruzával fölírva látod. E könyveknek piros vágást csináltass. Ellenben az Anatómia alapvonalai című könyv kiállítása ez lészen:

Ha lehet, a címet egy sorba nyomják az összes könyveknél vakon.84 A kötés itt is ugyanaz. Ne iskolakötést használjanak, ezt mondd meg.

Minden könyvnek csináld meg tiszta papirosra ceruzával a címlapját, fölírásait, és úgy vidd a könyvkötőhöz.

Alkudd ki jó[l] az árát, s beszéld meg Apuskával. Lehetőleg Krécsynél csináltasd.

Köszönöm a szívességedet.

Csókol

Józsi bátyád

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/4.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimnazistadiák

Szabadka, VI., Deák utca 5. I. em. 1. ajtó

Pb.: Budapest, 904. okt. 28.

B[u]d[a]p[e]st, 1904. X/27.

Kedves Öcsém!

Ma reggel jutott eszembe, hogy a német bonctani atlaszokra, melyeket négy csomóban összekötve Sztrókay elvitt Szabadkára, nem írtam rá a kötetszámokat. Ezért utólag kell megmondanom, hogy az I. fölírású lesz az a csomó, melynek tetején ez van: Die Gegenden des menschliches Körpers. – II.: a Die Muskellehre. – III.: a Die Gefässlehre. – IV.: a Die Nervenlehre.

Ha köttetni adtad már, világosítsd fel a könyvkereskedőt, azaz a kötőt.

Szervusz, ölel

Józsi

Lacit sokszor csókold meg.

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Bécs, 1904. október 31.

Kedves Józsi!

Ismét nem az a hosszú levél, melyet vársz! Ismét egy késő, rimánkodó irka!

A Childe Haroldot befejeztem. Három éjszakán nem aludtam, hogy letisztázhassam. A könyvkötő az utolsó pillanatban, vasárnap reggel 9 órakor kötötte be, s 10 órakor már postára kellett adnom, hogy le ne késsék, s másnap B[uda]pesten legyen.85

Szabó Batancs István nevére címeztem, hogy ő átadja Vargha Gyulának. Mindenki előtt el akartam titkolni, teelőled is!

Az óriási sietségben azonban elfelejtettem beletenni a jeligés levelet!! Szabónak rögtön sürgönyöztem, hogy állítson ki egyet „Felleg” jeligével, tegyen bele egy sima névkártyát, írja fel erre a nevemet, lakásomat. (A pályázat szerzője: Kosztolányi Dezső bölcsészethallgató. Lakása Szabadka: főgimnázium), s így adja át a titkárnak.

Félek, hogy Szabó elhamarkodta a dolgot!

Keresd fel rögtön a lakásán (VIII. ker[ület] Baross utca 36. III. 27.), s kérdezd meg, úgy cselekedett-e. Aztán haladék nélkül értesíts a dologról.

Arról van szó, hogy hiába adtam be a munkát, vagy nem.

Ha Szabó elfelejtette volna utasításaimat követni, vagy elértette volna azokat, rögtön állítsd ki te a jeligés levelet, s vágtass (ha előadásod is van) akár bérkocsin is Vargha Gyulának lakására (II. kerület, Mész utca 6. szám), vagy keresd fel a hivatalában, vagy ott, ahol található, s mondd meg neki, hogy a levél tévedésből lemaradt, s a szerző megbízásából adod át. A munka azonosságának megállapítására tudatta veled a pályázat szerzője, hogy 601 lapos, calico-vászonkötésbe van bekötve, s anthracén tentával van írva.

Az eljárással ne késkedj [!], mert két-három nap múlva már diszkvalifikálhatják a művet.

Szolgálataidért fogadd rokoni és baráti köszönetemet. Esetleg sürgönyileg értesíts.

Dezső

(A jeligés levelet le kell pecsételni!)

## 1904. november

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1904. október 31. és november 4. között]86

Kedves Józsi,

sokáig halasztgattam a levélírást, s most is szeretnék megmenekülni tőle. De itt is habozok, mint mindenütt. Vágynék életem legválságosabb – igen, legtöbb volt benne a válság! – részének emléket emelni, másrészt azonban félek még gondolatban is ismételni a köd, a tapogatódzás korszakát, úgy, ahogy rossz álmainktól félünk. S a félelemre legalaposabb okom az, hogy e periódusból még nem vánszorogtam ki teljesen!

Nemcsak a jó emberektől való elszakadás szántott bele a lelkembe: ez mindennek az alapja, de nem ez minden! A legirtózatosabb, ami velem történt, az, hogy a lelkem tört ízzé-porrá. A nagyváros által létrehozott változás mindenemet, amit eddig gyűjtöttem, megsemmisítette, a könyveket, melyekre esküdtem, értéktelenné süllyesztette szememben, s magamat pedig a születő világok chaoszához hasonló zűrzavarok edényébe tett. Hol az életkedv, az energia, a vaserély, melyről oly híres voltam barátaim körében? Órák hosszat elülök s bámulok a levegőbe, mint az agyalágyult. Ma már jól eszem, de mikor megérkeztem, hetekig nem volt étvágyam. S ó, nem volt egy ember, kivel szóba állhattam volna!!

Gyökerestől felfordultam. A magyar nép alap jellemvonása most tűnik szemembe. Most értem meg, hogy olyan emberek, mint Szabó, Juhász, Boromisza nem általános emberek, hanem magyarok. Most érzem, hogy a mi kis hírlapirodalmunk a maga családias alakjaival, polemizáló vezércikkeivel, croquis-jaival, melyek minden kozmopolita szenvelgések ellenére olyannyira magyarok, nem mindenütt feltalálható javak, hanem a szülőföld édes gyümölcsei. Most érzem, hogy magyar vagyok. Ez azonban nem fog megakadályozni abban, hogy a jövőben hasonló hévvel szidjam az emberi gyengeségen nyugvó, szükségképpen létező patriotizmus kedves hibájának üzleti felverőit s hűhós utcaszögleti szónokait és költőit.

A költészet jelenleg pihen bennem. A genie-k életében vannak züllési korszakok, mikor duhaj részegeskedésekbe fojtják el a kitörni vágyó gyér anyagot: ha valami vagyok, most érem e kort, az ásítás, naplopás és tenni nem tudás rémletes idejét. Embert keresek, és nem találok. A lengyelek s oroszok még a legszívesbek […]. Hol vannak a Szabók, a hosszú uzsonnák, hol van itt a Decsyék templomszerű, fehér lakása?

De csend! Nem tudom, mire jó e kor. Hátha épp most növök naggyá, hátha épp most fejlődöm. Lakótársam játssza a Träumereit:87 s én gondolkozom, de nem írok. Olyan finom az érzésem, hogy tollat, papírt nem bír elviselni, hanem kiszáll a kék égbe, mint a pára, és – bizony így van! – szertefoszlik. Most jön a Kreutzer-szonáta,88 a Legenda Wieniawskitól, s más sok. Az osztrák mívelt, intelligens fickó, s legalábbis játszik úgy, mint te. De én hogy játszom az én hangszeremen?!! Iszonyat!!!

Csókollak tégedet és minden valamirevaló becsületes embert. Kérlek, írj sokat (a naponta küldött újságok szélére is).

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Bécs, 1904. november 6.

Kedves Józsi,

egy postautalványon s egy levelezőlapon kértelek téged, a barátaimat, hogy tudakozzátok meg körmönfontan s feltűnés nélkül, tett-e a titkár a beérkezett pályázatokról s főleg a döntés idejéről s a bírálóbizottságról valami kijelentést.89 A dolog érdekel, bár kevés reményem van arra, hogy nyerjek.

Kérlek újra, járj el a dologban! Ha a titkárhoz fordultok, semmi esetre se olyan tudakozza meg a terminust, kit látott már, mert ez szemet szúrna, s könnyen felkeltené a kíváncsiságot a pályázat szerzője iránt, hanem valami indifferens egyén, pl. Sztrókay vagy más. Újságmargói híradásaidat várom, Sztrókayt köszöntetem.

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

KLK 249.

[1904. november 9.]

Kedves Józsi,

a legkomolyabban felszólítalak, hogy minden újságszéli közleményt szüntess be. A rendőrség ma megidézett, kérdőre vont, kitől kapom a lapokat, s elém tette a lefoglaltakat, többek között az okt[óber] 10-it, melyben Mérayról szólsz. Be kellett vallanom az igazságot, mert a komoly ügy fonalait nem tanácsos tovább is bonyolítani. Büntetést fogsz fizetni! Rögtön fordulj édesapádhoz, s vedd figyelembe előbbi sürgős, igen komoly intelmemet.

A törvényszéknél mondd az igazságot: hogy nem ismerted a tilalmat, s hogy szegény diák vagy.90

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

KLK 251.

[1904. november 12.]

Kedves Józsi,

leveledet megkaptam, de késve válaszolhatok csak. A kihallgatás nem a rendőrségnél, hanem a financoknál [!] volt, hol pusztán a nevedet s lakásodat mondtam meg, s [?] semmi más kijelentést nem tettem. A finánc, akivel beszéltem, megidézésről beszélt, s 2 korona 10 fillér pénzbüntetésről. Az ez ügybeni eljárást nem ismerem, de azt hiszem, minden számért, melyet elfogtak, külön büntetésdíj fizetendő.

Ami a másik kérdést illeti, a pénzbírság megosztásáról, illetőleg megfelezéséről, az ezen leveled előtt feladott hosszabb írásom után fölösleges beszélnünk: az első pillanattól fogva természetesnek találtam, hogy a felszólításomra írt újságlevelekért fizetendő büntetés […] felét magamra vállalom. A tudósításokat a bíráló bizottságról s a pályázati díjak kiosztási idejéről elvárom.

Dezső

### Csáth Decsy Józsefnek

PIM, V. 6050/2/2.

Képeslap: Budapest Kir. Operaház – K. Opernhaus

Tek. Decsy József dr. ügyvéd úrnak

Topolyán, Bács megyében

Pb.: Budapest, 904. nov. 12.

Kedves Jóska!

Néhai Bácskai Bicskánk 91 számára írt tudományos lírádat a Borsszem Jankónak adtuk,92 hogy kárba ne vesszen. Ez iránt, azt hiszem, azért sincs kifogásod, mert jelentek meg már itt hasonló dolgaid. Sztrókay magával Ágaival beszélt, ki azt mondotta, hogy közli. – Mikor jössz Pestre zongorát vásárolni? Ha jössz, hozzám szállj, és tudósíts a jövetelről.

Ölel, csókol

öcséd, Brenner Józsi

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/157.

Levelezőlap: Herrn Koloman Sztrokay

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. (Ungarn)

Pb.: Wien, 17. 11. 04.

Kedves Józsi, felháborodottan írom e sorokat. Felszólításom ellenére most is használod a barna 93 bélyegeket. Ez részedről kellemes lehet, az én szempontomból azonban végtelenül nem az, amennyiben 6 fillért kell minden egyes számért fizetni. Így elfizettem már több mint 2 koronát. Ha kedved van elküldeni ezt, s a jövő költségeket is, rajta, ragasztgass tovább is barna bélyegeket!

Pályázatomról semmi hír sincs? Semmi budapesti pletyka? Az Új Idők jövőt jósol nekem,94 Elefánt 95 sajnál. („Kedves kis fiú voltam” szerinte. Hírforrás: Juhász.) Ó, de, de jó lenne köztetek lenni. Levelet várok.

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

[1904. november 22.]96

Kedves Józsi,

leveledet vettem. Az ezerféle kellemetlenségek közül először a legnagyobbról számolok be. – A bécsi „Financ Bezirk Direction”-tól97 tegnap idézést kaptam arra a tárgyalásra, melyen ügyedet végérvényesen elintézték. Az egész dolog jelentéktelen, s fölösleges volt minden aggodalmunk. Mindössze két számot fogtak el, s így a büntetés nem lesz több, mint 4 korona. – Ami a Budapesti Naplót illeti, kérlek, vállald el a küldését, s ha később nem is, december és január hó azon részére, melyet Bécsben töltök már. A karácsonyi szünidő u[gyan]i[s] itten is több mint egy hó: bolondság, pénzpazarlás volna haza nem utaznom. Azután a kiadóhivatalban rendelem majd meg. A Jövendő, bár kedd este van, már egyáltalában nem jött, úgy látszik, nem tettél rá elegendő bélyeget, s egyszerűen félrevetették. Rögtön vásárold meg a költségemre, s kellően felszerelve juttasd el hozzám. Esedezem ezenkívül, hogy ne hanyagolj el, mert oly életszakot élek, melyben a közelállók támogatására legnagyobb szükségem van. Ha van valami érdekesebb a heti lapokban, küldd azokat is.

Mi hír a pályázatomról? A Nap 98 vasárnapi számát küldd el saját költségemre. Lehetőleg a […]bbet!!

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon.

Bécs, 1904. november 24.

Kedves Józsi,

nagyon fáj, hogy nem vetted komolyan a kérésemet; végre is engemet is éppen úgy bántott az újságügy, mint tégedet, s ha tán fizetésre kerül a dolog, én is éppúgy kinyitom az erszényemet, mint te, de azt hiszem, hogy nem ez a helyes eszköz arra, hogy haragunk, duzzogásunk tudtára adjuk másnak. Kérlek újra, küldd haladéktalan a Jövendőt, s ne feledkezz meg írni nekem. A pályázatomról minden tudottat foglalj össze. S most – még egy megbízással látlak el.

A Childe Haroldot Mikes Lajos is lefordította. Igen kíváncsi vagyok ez ember tehetségére, de jelenleg nincs nálam Byron Káinja, melyet az ő fordításában bírunk, s a „Magyar Könyvtárban” jelentetett meg. Esedezem, vedd meg a füzetet, s szintén haladéktalanul (keresztkötéssel) juttasd a címemre, írd meg azt is, kívánod-e, hogy a költséget postautalványon elküldjem. Ismételve az előzőket, csókollak

Dezső

Leveledet hazajövet vettem. Rögtön küldd a Jövendőt, és írj.

A második szemesztert Bécsben töltöm: az egyetem kitűnő!!

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/158.

Levelezőlap: Herrn Koloman Sztrokay

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. (Ungarn)

Pb.: Wien, 27. 11. 04.

Kosztolányi

Bécs, 1904. nov[ember]

Kedves Józsi, leveled vétele után sietek rögtön válaszolni neked. Tudatom, hogy tavaly, bár jó egy hónapot töltöttünk el távol Budapesttől, hűségesen felküldöttük a teljes házbért. Ami a dolgotokat illeti, nem avatkozom bele; de tanácsolom, hogy ne hagyjátok ott a tágas és világos, olcsó lakást. Ha nekem olyan szobám lehetne!

A Káin feltétlenül megvan a magyar könyvtárban; legalább tavaly megkaptam, most is előttem van elrongyolódott címlapja. Drámai költemény, helyesebben Byron-féle misztérium. Nem Mikes, hanem Byron neve alatt keressétek! E két nevet különben sem szabad összetéveszteni: Mikes és Byron!

A Childe Harold megbukik, csúfosabban, mint Reviczky Jóbja.99 Erről és más dolgokról levelet írok. Előre megjegyzem azonban, haza nem megyek: az egyetem elámított (machte mich verblüfft). Nyitva van a szám.

Dezső

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

Magántulajdon és MTA KIK, Ms 4621/33/2.

Bécs, 1904. november 27.

Kedves Józsi,

sietve írom e sorokat, hogy még életben találjalak velök. A háziasszonyom ma estefelé nevetve és kárörvendve hozta be a bécsi lapokat, s mutogatta, hogy a magyar diákok sem különbek, mint az innsbruckiak.100 Tehát a rendőrség káposztavágást rendezett az egyetemi polgárok között. A diákok oldalbordákkal és nyakcsigolyákkal verték le a rendőrbiztosok sapkáját, s egy túlzó ifjú, miután egy rendőri kard porba gurította fejét, saját fejével, mint egy összenyomott paradicsommal, dobta meg a nagy talpú héroszt. Az erkélyről keményen, magyarosan ordítottatok… Ó, édes magyarok!101

Ez a magyar nép, a maga született vakságában és túlzó féktelenségében! Elfog a fajszeretet, s majdnem átdőlök a Lajtán, hogy hozzátok essek, s lehajtsam sokat sajgó fejemet egy becsületes, széles magyar mellre, mint egy bő terű ottománra. Oly hangulatos e mai este, hogy elérzékenyedek, s majdnem könnyek jönnek a szemembe. A hangulathoz legalábbis minden tényező megvan: a szobám nincs befűtve, úgyhogy gémberedő ujjakkal, görcsösen kapaszkodom a tollamba, mély szimbólumául annak, hogy egyedüli reményem az írás, az életóceán fekete habjain az a fatális szalmaszál, melyhez a vízbefúló tapasztja ingó életét; s másik hangulati motívum az, hogy egészen magam vagyok, késő délután van, az ünnepesti előérzetek bús melancholiájával, s a kutya sem törődik velem. Megdögölhetnék, felfordulhatnék, a rendőrség hidegen venné fel a halotti jegyzőkönyvet… Szóval egészen hangulatos délután van, mely álmos szürkeségével a hazámra s a kedveseimre (Geliebte) emlékeztet. S még egy dolog: szemben velem egy magán-korcsolyapálya mulatói vígan karcolják a jeget, s a pálya fölött égő tíz ívlámpás fényében jól láthatom a könnyelmű csoportot. Mikor hazajöttem, hallottam a korcsolyacsörgést, szagoltam a bundaszag zúzmarás frissességét, amely eszembe hozta egész fiatalságomat, a gyors kávézásokat, a jégpályára való szaladást, a hazatérést, s a hebehurgya lecketanulást. (Csak a múlt ne volna, nem fájna most az én szegény fejem!)

A derék magyarokról volt szó, kik kiabálnak szépséges nyelvükön, s vért folyatnak Budapest utcáira. Azért lep meg ez a jelenség, s azért szögez le most úgy, mert nemrégiben láttam itt egy osztrák tüntetést.102 Mily rosszul ment ez, uramisten, szánalom volt nézni. Lueger ellen tüntettek, gondosan intézték (veranstalten), s idejekorán kereket oldottak, gyáván dacolva a rendőrökkel és a tűzoltókkal, kik vízzel locsolták őket. Mily katabázis volt ez: ügyszerűen agyonázott suhancok, vékony combokhoz tapadó silány, lucskos nadrágok, hosszú, elharapott, a kabát zsebébe kiáltott „pfuj” kiáltások, és sok víz, víz, víz, íme, ez Bécs tüntetése. Budapesten azonban vér folyik, és koponyák repednek.

Csöppet sem lelkesülök e különben épületes dolgokon, de bizony, ha pártatlanul ítélek, csak sovinisztává kell lennem. Ez a nép nem tud más nyelvet, mint magyart: ne is tanuljon másikat, szebb úgy sincs ennél. Másodsorban ez a nép önálló, ázsiai, senkivel és semmivel össze nem hasonlítható. Van lelke és humora. Az itteninek azonban nincs. És még ők mernek reánk rivallni. Még néhány nyavalyás has- és májbajos bécsi professzor mer órái alatt (az én jelenlétemben) reánk förmedezni.

Le kell tenni minden szédelgésről, s Arany János és Petőfi Sándor nyomába kell lépni! Becsületes magyarokká kell lennünk! Mindegyiküknek, kivétel nélkül, de főleg azoknak, akik tollat forgatnak. Ibsen prózai írásaiban hevesen védelmezi az okos írói patriotizmust.

Hagyjuk azonban ezt! Ibsen, Stendhal, Carlyle, de főleg Byron, kinek Childe Haroldját csak most élvezem igazán, a legkedvesebb költőim. A Rouge et Noirt s a Madame Bovaryt103 újraolvasom. Kerítsd meg magyar vagy német fordításban, s feltétlenül olvasd el; az, aki e két dolgot nem ismeri, nem tudja, mi a regény és a művészet. Olvasd el figyelve, ne mint élvezeti iparcikket, s főleg ne nyeld, mint cukrászsüteményt. A magam tapasztalatából beszélek.

[…]104

A művészet vidám, de mégiscsak nagyon komoly. Istenem, mi legyen komoly, ha a művészet nem az? Ki legyen őszinte és nagy, ha a művész nem, ki legyen logikus, ha az író nem? Semmi sincs ok nélkül itt. A Vörös és fekete minden betűje szükséges és lélekfejlesztés, a regény egyedüli nagy célja, oly eleven, mint a Hamleté. Ez nagyon megszívlelendő állítás, ha nagyon elcsépeltnek látszik.

## 1904. december

### Csáth Id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/1.

Levelezőlap: Brenner József doktor ügyvéd úrnak

Szabadka, Deák utca öt

Pb.: Budapest, 904. dec. 1.

B[uda]p[est], XII. 1.

Kedves Apám!

Először arra kérlek, hogy köszönd meg a nevemben anyikának a kitűnő diós béleseket, melyeknek finomságát (merthogy gyorsan fogyasztom) tudom méltányolni.

A lakást fölmondottuk. Én nagyon készülök a 13-án végbemenendő kollokviumra; valószínű így, hogy 20-án otthon leendek.

Lacikának izenem, hogy tanuljon németül, Dezsőnek, hogy geometriául, Etelkának, hogy zongorázzon taktusra, és ne sikkassza el a pontokat, szüneteket és trillákat; Julinak, hogy keljen korán, s végre neked meg anyikának, hogy a IX. szimfóniát zongorázzátok sokat, és közben gondoljatok rám.

Kezeteket csókolja

József

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/159.

Levelezőlap: Herrn Koloman Sztrokay

Budapest, Ferenc körút 44. III. 6. ajtó (Ungarn)

Pb.: Wien, 02. 12. 04.

Kosztolányi, Lerchenfelderstrasse 65. I. 18.

Kedves Józsi, a legnagyobb elkeseredettségemben fordulok hozzád, s szeretnék egyszerre szemrehányó és bocsánatkérő hangon beszélni. A legkomolyabban felszólítalak, ne ragassz sohasem barna bélyeget az újságokra, mert azt itt érvénytelennek minősítik, s a Jövendő küldésekor mindég méresd meg a lapot egy tőzsdében,105 és kérdezd meg, mennyi bélyeg kell reája. Nem sokáig kellemetlenkedek neked, de addig is, míg megrendelem A Napot a szerkesztőségben, esedezem, pontosan küldd a Jövendővel együtt. A múltkori számokért 20 kr[ajcár] büntetést fizettem.

Holnapra újra meg vagyok idézve: ez a dolog is belekerül 1 koronámba. Kérlek, a lap előfizetési árát kölcsönözd decemberre, mert jelenleg itt semmi pénzem sincs, s előreláthatólag még sok pénz szükséges a posta kielégítésére.

### Ifj. Kosztolányi Árpád és többek Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Brenner József orvosnövendék

Budapest, IX. Ferenc körút 44. III. em. 6.

Pb.: Szabadka, 904. dec. 4.

Az itt lévők üdvözölnek. XII/3.

Árpád bácsi Apuska Igalitsné

Anyika Dezső Lálika néni

Lujza néni Etelka Anta

Wéber Jozefa Dr. Igalits

Hofbauer Andorné […] Bandi

A Csokonay [!] Overture-t106 tanuljuk. Dezső

Szabados néni Dezső bátyád Dr. Schnier

Scultéty Jánosné Czerbehner

Rózi néni Scherer J.

Csókol Grószi Szervusz! Gózsi bácsi

Mariska Rafajlovits Milos

Sz. Béla Margit Ilonka

Pepi Laci Eötvös Ferenc

Jóska P. Ilonka

Milassin János Boci

Árpi […]

### Brenner Józsefné Hofbauer Aurélia Csáthnak

Magántulajdon.

Zárt levelezőlap: Tek. Brenner Jozsef orvos növendék

Budapesten, Ferencz körut 44. III. emelet

Pb.: Szabadka, 904. dec. 7.

Kedves Jozsikám!

Igen szepen kozonom hogy rolam meg emlekeztel e pen vacsorhoz kerültunk mikor a kozonto meg erkezett

nagyon jol mulatunk sokan majd mind sokas szerint másnap megint folatuk ujsagot nem irok majd ha haza jösz majd meg leszel lepve mi fog […] Bellával már […] megy azon talan már tudod.

isten veled szamtalan csokol

Groszi

sobaton 3/12 1904

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 4621/138.

[1904. december eleje]107

Kedves Józsi!

Az öcsémtől kaptam egy levelet, mely nekem végtelen sok örömet szerzett. Tele van édes dolgokkal, amelyek a mostani érzelmi világomban egy kis francia forradalmat rendeztek, s nyárspolgárrá tettek. Talán éppen azért, mert itt még az erkölcs játssza a főszerepet, s én testestől-lelkestől morál-ember vagyok: örökös lelkifurdalásban, átalakulási vágyásban élő töredék, kinek semmi ítélőképessége és önállósága nincs, s csak érezni tud, és gondolkozni képtelen. (Hiába írja az Új Idők: „Nagy elme hömpölygeti hatalmas gondolatfolyamát, amely mintha megolvasztott érc volna” stb. stb.)108

Végtelen sajnálom, hogy elveszett a hosszú levél, melyben elég jól elemeztem magamat. Minthogy még van terem, megpróbálom a levelet kivonatolni. (Nehéz magyarul írni!)

Első lap: Címe: a szerencsétlen ember, ki egyensúlytalan kalimpál az ég és föld között (képzeletben), s tulajdonképpen sem az égben, sem a földön nincs. Ítélőképesség-hiány.

Második lap: Címe: a pesszimista gyorsíró, vagy az ambíció vitustánca, melyben a szerző kíméletlenül elemzi családi viszonyait, s megállapítja, hogy Durchschnittmensch109 (ó, Übermensch!110). A lombfűrész és az enyv e fejezetben nagy szerepet játszik.

Harmadik lap: A leláncolt Prométheusz. Legifjabb kori emlékek. Érzelemorkán. Beteges hajlamok a költészethez, nehéz lélekzés, emberkerülés és philosophia. Vallási őrjöngés. December ködös reggelein rorátéra111 járás. Első szerelem.

Negyedik lap: A versíró első kudarcai. Óriási embergyűlölet s végtelenül finom analízis. Eltávolodás a világtól, s a néző első hebegése. Itt megemlékeztem egy tavaszi reggelről, midőn mosdani akartam, és nem bírtam, mert a nap besütött a tálamba, s oly beszélő vágy és végtelen gyönyör fogott el, hogy egész nap csipásan járkáltam, és (természetesen csipásan) szívtam az orgonaillatot.

Ötödik lap: Fokozottabb mértékben való embergyűlölet. Önképzőkör. Első sikerek. És a második szerelem.

Hatodik lap: Ismét a második szerelem.

Hetedik lap: Waterloo.112 Határozatlanság, magasabb aerába való lendülés. Budapest és a budapesti barátok.

Hetedik lap: Dekadencia, üresség, műfordítás és Reissék.113

Nyolcadik nap: Kérdőjelek.

Eddig szól a levél. Ilyen levelet nem mindennap írok, a fölséges látás egy pillanata kell, hogy létrejöhessen ez.

Az élet azonban otthon, kimondhatjuk, királyian szép. Tele mélységekkel és kérdőjelekkel, melyeknek van megoldásuk, nem mint az enyémeknek: egy csók, kézsimogatás és stb. stb. A jó Jenő bácsi a Grószi mulatságán114 nem volt jelen. Otthagyta a társaságot, s azt mondta, mulassatok, gyerekek, én ma helyettetek dolgozom. Mily pokoli és örvényes gondolat! Mily szent önfeláldozás! Sulla, mikor leköszönt a diktátorságról, nem követett ily hőstettet, nem volt oly harmónia lelkében, mint a vajszívű patikáriuséban, mikor a decemberi alkonyatban egy tágas falusi szekéren a kis gyógytár felé hajtatott.

Ó, bár sohasem kellene itthagyni az ilyen embereket!

Most Schillerrel foglalkozom. Az ő elve, philosophiája, amennyire egy költőnek lehet gondolatrendszere, a szeretet. Az enyém is az. A szeretet kéjence és kurafija vagyok. Nagyon sok emberanyag és jóságos, puha szív kell nekem, hogy az életem szobrát kifaraghassam. Vén, gyönge szobrász!

Még egyet: Anna Ritter. Hörerin.115 Sápadt, fejfájós, könyvtárba járó osztrák lány, aki lelökte a kabátját, mikor mellettem ült, hogy megismerkedhessünk. Két szót beszéltem vele. A német verseim (otthon megmutatom) bámulatosan jók, s a német fiúknak is tetszenek.

Ó, Ritter Anna, enyv, lombfűrész és élet!

Kosztolányi

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/5.

Levelezőlap: Brenner D. gimnazista

Szabadka, Deák utca

Pb.: Budapest, [1]904. dec[ember] 6.

Kedves Öcsém!

Az Iparművészeti Múzeumban vagyok most; nézem a nagyszerű kiállítást, s amelyről a B[ácskai] H[irlap]nak szóló cikkemet116 a péntekre írandó levelemben melléklem. Ezt szombaton 2 óráig juttasd el.

A népszerű vigadói hangversenyen vasárnap játszom. Most vettem egy vonót 12 koronáért.

Azonban a Mikulás nem hozá még el a Grószi névnapi csemegéjéből a jogos részt??

Itt a kiállításon gyönyörű gyerekjátékok vagynak; mind szeretném elküldeni a kisbátyának, különösen szépek az írópadocskák.

Írjál, fiú. 15-étől kezdve Baross utca 52. alatt lakom.

Ölellek,

B. J.

### Brenner Józsefné Hofbauer Aurélia Csáthnak

PIM, V. 5955/13.

[1904. december eleje?]117

Kedves Jozsikám

it küldök ozsonát vagy vacsorát igy ream kondolsz ha elfogyaztod

csokol Groszi

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/6.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimnazistadeák

Szabadka, Deák ucca

Pb.: Budapest, 904. dec. 12.

Kedves Dezső!

Tudasd mindazokkal, akik nekem levelet küldenek, hogy kedden (azaz most, mikor e levelet kapod) már Bella néniéknél vagyok, s ott maradok 16-ig, amikor is már hazameendek. A lakásból én elmenék, mert Reissné szemtelenkedett velünk, s Pista bácsi mondotta, hogy menjek oda, s ne maradjak addig is. A veszekedés lényege jelentéktelen. A B[ácskai] H[irlap]ot tudósítsd, hogy Baross utca 52. alá küldjék az újságot.

Ölel118