# 1906

## 1906. január

### Csáth Juhász Gyulának

Somogyi Károly Városi és Megyei Könyvtár, Szeged, Kilényi-gyűjtemény, 2/30.

Pb.: 1906. jan. 3.

Kedves mester!

Olvastuk Kosztolányival a versét236 a Szeged és Vidékében. Nagyon tetszett mind a kettőnknek, különösen azt állapítottuk meg, hogy ebben véglegesen kifejlődött az ön mindig eredeti, mindig magyaros, de eddig nem tisztán sziluettezett ifjú költészete. De szóval többet. (16-án megyünk Pestre); Kosztolányi Párizsba készül.

Mindketten kérjük továbbá, hogy nézzen utána, vajon a Magyar Szemle két legutóbbi számában nem jelent-e meg Kosztolányinak egy ott levő verse és nekem a Bachról szóló kibővített (essay-m) kísérletem.237

Azután mi történt Marissal?238 Ha lesz ideje, ír egy kártyát, édes mester? Ugye ír!

Üdvözli

Brenner

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/18.

Levelezőlap: Tekintetes Dr. Brenner József ügyvéd úrnak

Szabadka

Pb.: Budapest, 906. jan. 22.

Budapest, jan[uár] 22.

Kedves, jó apuska!

Ma találtunk lakást. Szépet, világosat, tisztát. Kedves, öreg háziasszonnyal és külön bejárattal. Mindennek ellenére a szoba mindent beszámítva a szolgálatba (edénymosást és ruhatisztítást) csak 36 korona. Iratkozni csak holnap fogok, mert még mindig lehet, és lehetni fog még holnapután is.

Az előadások holnap kezdődnek. A lakáscím Üllői út 70. (hetven) 3. emelet 41. Az anatómiai intézet szomszédságában.

Kezedet csók[olja]

Józsi

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/44.

[1906. január 26.]239

Kedves öreg Dezső bátya!

Köszöntelek. A kis bátyát240 finoman írtad meg – és hivatalosan is buzdítlak, hogy e nemben gyakorold magad – az epikus kényelmessége és a humor megvannak benned, bár ez utóbbi csak csírában; a jelenet komikumát jól meg tudtad látni – ez fontos!

A B[ácskai] H[irlap] nem hoz a felolvasásokról komoly tudósítást – s ez az oka cikked sorsának. Nem hoz azért, mert a gyarló, dilettáns felolvasások nem ütik meg a mértéket, és mert e tehetségtelen felolvasások iránti kíméletből a szerkesztő kritikát nem, hanem ami annál rosszabb, üres frázisokat alkalmaz. Különben is egy kutyanyelv sok! Fél kutyanyelv, öreg! Egyelőre azonban tanulj, hogy ha a január 31-i bizonyítványkiosztás rosszul is üt be, azt a jún[ius] 29-in kireparálhatod!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!!

Pesti hírek.

Idő. Állandó –4°R-os241 hideg.

Naponta hó. Lábfagyások, és naponta kb. 20 kr[ajcár] kiadás fűtésre.

Reggelenként az ún. harcias sziú indiános fölkelés, amikor a fölkelő tárgy (mármint orvostanhallgató) a dunna alól kibújva folytonos ugrálással és áhá, áhháháy brrhaha kiáltásokkal igyekszik a szoba hőmérsékét a fagypont fölé emelni.

2. (Állapotok.)

Különben kitűnő dolgunk van. A tejhez minden reggel habot kapunk – és habos kakaót iszunk. Vacsorára remekül esik a tea sonkával. (Talán csak nem felejtettétek ki a kofferből a tabloid teát!!??)

Egy baj van. Vagy szerencse!? Reggelenként már ½ 8-kor óra van az anatómiai intézetben. 9-kor gyógyszertan (dr. Bókay) a gyógyszertaniban, mely a klinikán van, 10-kor élettan az élettaniban. 11-kor újságolvasás és az egyetemi körben. 12-kor ebéd. Délután otthon tanulás vagy boncolás az anatómiai intézetben.

Van egy más baj is. A fűtőanyag drága, és ha ilyen idő marad, legalább 5 f[o]r[in]tba kerül kettőnknek a fűtés a jövő hónapban.

Érdekes dolgok. Ma este 6–8[ig] vonósnégyes kompániában fogok szerepelni. Mr. Bolténál (ami egy jó ozsonnát is jelent). Játszani fogjuk Mozart vonósötösét. Két hegedű, két brácsa, egy cselló. Én játszom az egy brácsát. – Holnap este az Operába megyünk meghallgatni a Don Juant. (Most ütöm a fejem, hogy elfeledém elhozni a tulajdonomat képező Don Juan zongorakivonatát!)

Apuskát interpelláld meg (egész titokban) a következő dologról. Nagy Laci kurzust hirdet az anatómiából szigorlatra való előkészítésképpen. A szigorlat elméleti és gyakorlati. Ára 40 korona. Én eigentlich242 nem akarok részt venni, de azt gondoltam, hogy rossz néven veszi, ha nem iratkozom föl. Rossz néven veszi azért, hogy én esetleg nem nyújtok számára módot, hogy így szóljon: Maga nem fizet semmit!! Apuska, aki a hasonló társadalmi kérdések megoldása iránt a legérzékenyebb, meg fogja mondani nekem, mint csináljak ebben az esetben. Az ő kifinomodott meglátásával ítél a helyzet fölött. (Ne tudja a dolgot a családban mindenki, e levél ne köröztettettessék [!], és sürgősen írd meg a választ. (Apa azt is mondja meg, hogy mennyi idő múlva viziteljek Nagy Laciéknál? – most 4. hetesek!!…)

Neked még egyszer köszönöm a hosszú tudósítást. Írj sokat! Laci és Mádi is!! …kérdések:

1. Készen van-e az új ruhám??

2. Mikor külditek? (Küldjétek mihamar!, hiszen úgyis csak ünnepélyes alkalmakkor húzom fel, szeretném, hogy ne kelljen minden jó társaságban fekete ferencjózsefemben feltűnni.)

3. Laci írjon nekem a választásokról segítség nélkül. Egyszer magyarázd el neki a dolgot. (Mi a képviselő, mit csinál, ki helyett dolgozik; akik helyett dolgozik, azok választják és fizetik; milyen pártok vannak /magyar és német/ stb…?!!) Írjon.

4. Apuskának minden jót kívánok új cilinderéhez, mondd meg neki, hogy ilyenformán nekem csak egy középrossz kalapom van!?? – Várom a ládát! Mind[annyitokat] csók[ol], Apka és Anyka kez[ét] csók[olja] jó bátyád,

Józsi

LACINAK TÍZ PUSZI!

Kérlek, mindjárt küldjétek a ládát.

Dezső, menj el B[ácskai] H[irlap]hoz, és add le Fischernek a címemet.

Dezső és Laci!! Írjatok.

### Csáth Budanovits Antalné Sturcz Jusztinának

PIM, V. 5948/5.

Kedves Nagymama, ma írok először ún. részvétlevelet,243 és ne vegye rossz néven, ha ez hosszú és a többitől eltérő lesz.

Különös feladat nekem vigasztalni önt, akit a sors mintegy kiképzett a vigasztalódás művészetében. Hiszen a nagymama a férjét is olyan rettenetes módon vesztette el, hogy a halála kevésbé volt szomorúság, mint megkönnyebbülés. A gyász, az igazi lélekrengető bánat akkor érte önt, amikor a lépésről lépésre látnia kellett, hogy az egészséges ember mint esik bele az élőhalottak koporsójába, miként változik át vesztett lelkű tehetetlen vázzá.244 Ez lehetett a kegyetlen fájdalom. Vagy nem is ez! Talán inkább: az, hogy a halállal napról napra apró alkukat kellett kötni…

„No, még elég jól van! Ma rosszul volt, de holnap jobban lesz. Talán nem is lesz olyan végzetes a betegség lefolyása. Talán segítenek az orvosok!!” Ez a reménykedés és kétségbeesés apró dolgokban az, amelyeknek bevétele után rettenve látjuk egy napon, hogy a fájdalomhoz hozzászoktunk, és félig-meddig érzéketlenek vagyunk iránta. Ezt az érzést ismerte meg a nagymama immár második periódusban hosszú évek során. Ennek az érzésnek az igazságához jutott el a fájdalom mérgének apró részletekben való bevétele után. De amily kegyetlen lehet a magunkra ismerés eme fájdalma, amilyen irtózatos lehet a napról napra való megnyugvás kényszere, oly igazság is van ez érzésben.

Ami veszendő, elvész a maga idejében! De mindannyian veszendők vagyunk! S ha Nagymama saját maga előtt nem is meri beismerni, hogy Nagyapa az ő 56 esztendejével és Lajos az ő 25 éves ifjúságával az idő szerint a halálra megértek… lelke mélyén tudja jól a bölcsességet, hogy valami uralkodó Igazságtalanság igazsága teljesedett be rajtuk. Az anyag igazságát, az anyag törvényeit értem, azért a valamiért, melyből gyúrva vagyunk valamennyien. Amit nem ismerünk, csak sejtünk, s mely felett úrrá lenni: az egyetlen törekvése az emberi erőknek.

Mindez nem vigasztaló a nagymamának ugyebár, aki ma és holnapután csak sírni tud, azután meg néhanapján hosszan elgondolkozik. Igaza van: az ön asszonyi fájdalmán a könnyű és szabad sírás segít csak tartósan – és kívánom, hogy segítsen. Az igazi vigasztalás útja azonban más: az a tiszta és sokat érő öröm, melyet a „legnagyobb” fia, Sándor, ez a remek alkotású gyerekférfi, és széplelkű három leánya adnak. A fájdalomra ez lesz a legjobb kárpótlás. Hogy haldokló fiának testi és lelki kínjait végig kellett néznie… és vele együtt végigszenvedni, ezt el nem felejtheti a nagymama soha, de kell, hogy megbékéljen látva többi gyermekének az egészségét és szép fejlődését. Ha tudjuk, hogy eljő az ősz – ez nem rontja meg gyönyörködésünket a tavaszban.

Eddig tart az én furcsa részvétlevelem.

Hiányzik belőle az „engedje az isten!”… „az idő minden sebet begyógyít!!” stb… de azt gondolom, hogy a nagymama ezt éppúgy nem veszi illetlenségnek, mint ahogy én óhajtom, hogy a levelem vigasztalódást – ha igen keveset is, de vigasztalódást okozzon.

Kezeit csókolja

hű unokája,

Józsi

Budapest, 1906. január 27.

### Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/4.

Levelezőlap: Őnagysága Dr. Brenner Józsefné úrasszony

Szabadka, Deák ucca 5. I. 1.

Pb.: Budapest, 906. jan. 29.

Édes anyika! Ma kaptam meg a ládámat. Ha láttad volna, bizonyára sírva fakadsz. A fináncok összehányták az egészet. Szeretném tudni, nem loptak-e el valamit? (Pecsét természetesen fölvágva.) Megvolt minden. Ezenkívül szalonna és birsalma, amiket hálásan köszönök. Dezső nem ír, és senki se!!! Szegény Lajos utolsó körülményeiről, a temetésről és a többiről.

A kis bátyának 245 szombatra levélpapirosokat fogok küldeni, hogy van az öreg? (Egyéb hírek. Ma kezdtem a boncolást. A család egészséges. Lacika gyönyörű.246 Azt álmodtam, hogy Béla legközelebbi fia Mandihoz iszonyúan fog hasonlítani!! Jó lesz erre emlékezni.) Bella néninek apró torokfájásai vannak. Az idő enyhült. A pénzt megkaptam és nagyon köszönöm. Különben szombaton hosszú levelet írok. Kez[eidet] csók[olja] jó fiad, Józsi

## 1906. február

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5948/1/120.

[1906. február 1.]247

Édes Dezső bátya!

Éppen most érkeztem az Operából, ahol a Sába királynőjét248 hallgattam végig. Azon melegibe ülök most ide le, hogy megírjam Árpád monumentális sikerét. A fiú egyszerűen bámulatos volt; ennyi nemes intelligenciát, énektudást és jó játékot az Operában nem sokan produkálnak. Elszámlálhatom őket az ujjaimon, Takáts, Anthes, Arányi, Szendrői és talán: Pichler, Kornai és Ney B[ernát]. Igen szép sikere volt, a három felvonás után ötször hítták ki. A darabról nem írok neked – Goldmark muzsikájáról összegezni fogom majd egyszer azt, amit gondolok – nyomtatásban.249

Mellékelve küldök kisbátyának levélpapirosokat, hihetőleg örülni fog neki… mi több: majd ír rajta nekem.

Én kitűnően vagyok itt. A tél alábbhagyott; fölengedtek megfagyott tyúkszemeim, és bizonyos kéjes viszketést okoznak nekem, melynek folytán a fenével etetem az öreg földet, hogy forog, és nem ül a …poharán,250 miáltal nekem lábfagyást, másszor lábsüléseket okoz.

De a dolgok kedélyes oldalai egyebütt is vannak elhelyezve. Most egy hónapig minden délután 3–6-ig boncolok. Egy fiatal, de tetőtől talpig tuberkulózissal agyonmérgezett hullát. (Ne ijedjetek meg, a tub[erkulózis]-bacilus a halál után nem virulens.) Csak azért írom meg, mivel a boncolásom tekintélyes munkája abból áll, hogy tuberkulotikus nyirokcsomókat vágok, vájok, vágok, kivágok!! Mi a tuberkulotikus nyirokcsomó?? Felelet: Az ember teste tele van nyirokcsatornákkal. A baktériummérgek, amilyen a tuberkulózis is, ezeknek a medrében úsznak tova; e nyirokutakban rakásszámra vannak beiktatva nyirokmirigyek, őrházak; ezek a testet védő fehérvérsejt-katonák laktanyái. Ezek megküzdenek az ellenséggel, kegyetlen élet-halál harcot vínak velök, s amikor már nem tudnak mit tenni, amikor ők, a fehérvérsejtek dagadtra zabálták magukat méreggel: csak akkor van nyitva az útja ennek a méregnek egyéb irányokba. Ott ismétlődik ez a folyamat. Végre az egészen megmérgezett test tele van ilyen fehérvérsejt-holttestekkel borított csatamezőkkel. Ilyen földúlt, bátor, de elpusztult katonákkal telt laktanyákkal. – Ugye érdekes!!?

Hanem borzasztó, milyen nehezen megy nálatok a levélírás. Én ma 8–11[-ig] előadásokat hallgattam; 11–12[-ig] az Operába jártam, hogy kapok-e potyajegyet? (Kaptam, páholyba voltunk.) 12–1½ [-ig] ebédeltem, és Bella néniéknél viziteltem. ½ 2–3[-ig] boncolásra készültem. 3–6[-ig] mosdottam, átöltöztem. 7–½ 11[-ig] operát hallgattam. És most, ¼ 12 órakor itthon még jut időm vacsorázás mellett írni haza ezen hosszú levelet.

Ma menj át Didéhez, és mondd meg neki, hogy az indexe nálunk van; rohanjon minél hamarabb, hogy hétfőn kezdhesse az aláíratásokat, mert baj lesz az ügyből.

Munknak apró meséit pénteken hozta a Pesti Napló.251 Ez jó […] a B[ácskai] H[irlap]nak. Mondd meg ezt Didének.

Kitűnő háziasszonyunk van252 – volt szülésznő, özvegyasszony, aki ha lehet, még felülmúlja özv[egy] Sztrakánét is: a háziasszonyok ideálját. Bámulatosan figyelmes, okos és tapasztalt öreg nő, aki jól beszél németül. Története majd szóról szóra az, ami a másik öreg háziasszonyunké volt.

A szobánkban rend van. Az edényeink naponta mosatnak (néha kétszer is)… szóval urak vagyunk.

A bizonyítványodat írd meg, valamint minden érdekeset, ami történt.

Hogy vannak apa, anyika, Mádi, a Nagymamák, Grószi, Laci??

Bella néni többször kérdezősködött Mádiról. Erre az ügyre vonatkozólag csak azt szeretném mondani, hogy valójában nem volt sem homályos, sem félreértésekre alkalmat adó az az eljárás, melyet Pista bácsiék tanúsítottak annak idején. Ezt csak azért írom, mert otthon, ahogy apuska világításában láttam a dolgot, én is hajlottam más magyarázatokra, de ma jól megnézve az ügyet, konstatálnom kell a fönnebbieket.

(Reggel)

Mellékelt Budapesti levelet vidd el Braunnak. Most reggel, ahogy fölkeltem 9 órakor, határoztam el, hogy megírom a cikket. Vidd el Braunnak vagy Fischernek még 8 óra előtt. Ha nem viheted, küldd el Marcival (Fischernek).253

Lacikáról pedig legalább két-három esetet küldj vasárnapra. Akármilyen semmiséget, de megírni. Szépen! Ha jól meg akarsz tanulni írni, mindig mondd el hangosan a leírt gondolatokat; a mondatok fölött gyakorolj kritikát… forgasd meg a szerkezetüket, figyeld meg, vajon elég egyszerűek-e? Így azután nincsen hosszú és magyartalan mondatod!!

Mádit biztasd, hogy írjon! Általában minden héten legalább három írást kapjak! (Lacitól, tőled stb.)

Mellékelt levelet szinte juttasd el nagymamának. Írd meg továbbá, hogy mikor lesz a születésnapja, hogy gratulálhassak neki????

A ház-ügyről is emlékezz meg. Hová megyünk lakni, mi a szituáció??254

A bizonyítványról, az iskolai dolgokról, tanári komiszságokról, Pájó-órákról255 stb. sokat írj.

Gondosan és körültekintően figyeld meg a családban történteket, mert nagy, orvosi szempontok szerint készülendő krónikám számára kell minden érdekes esemény.

Ezzel vége a levélnek.

Írj. Írj. Írj.

Csókolj meg mindenkit… otthon.

Mindannyitokat ölellek. Apa és anyika kezeit csókolom, és neked erős, csontos (de ez idő szerint büdös) kezeimet nyújtom neked. (Nem tudtam jól megmosni, tegnap könyökig vájkáltam az aludt vérben és a belekben.)

Szervusz,

Jóska

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/23.

B[uda]p[est], 1906. febr[uár] 4.

Kedves Öregem!

Köszönöm a nagy méretű leveledet. Azt azonban el kell ismerned, hogy én is ugyancsak kitettem magamért. Vastag levelem bizonyára óriási hatást keltett úgy súlya, mint tartalma miatt! A Mádinak itt küldöm az írást Berzsenyiről, és a B[ácskai] H[irlap]nak e cikket a képezdéről. Haladéktalanul juttasd őket illetőségi helyökre. (Leveletek igen kedves és szépen stilizált volt. Mádi kezd jól írni.)

Apuskának mondd meg, hogy kérem, minél hamarabb küldje el a pénzt a Nagy Laci-féle kurzusra. Hétfőn fogok jelentkezni. (Miért írtatok ilyen későn, mondtam, hogy sürgős! ez az ügy!? A kurzusból így két órát elmulasztottam. Ezt azonban pótolni fogom tudni. Mondanom se kell, hogy a kurzusnak óriási haszna lesz. A szigorlat anatómiából biztos, most a szigorlati preparáló fogásokkal – amiket az ember a boncteremben egyébként nem gyakorolhat, és nem is lát – részletesen megismerkedik.) A kurzusdíjat, 40 koronát lehető sürgősen kérem tehát, mert az óraláncom kénytelen lesz bevándorolni. A 35 forintból ti. 10 elment lakásra, 5-öt föléltem, maradt: 20. Ebből holnap leteszem a kurzuspénzt.

A kis öregnek256 egyik kihúzott lyukas fogát küldd el nekem ide (be fogom az óraláncomba csináltatni).

Azt hiszem, hogy a Révfytől azért kaptál szekundát részben, mert járatlan vagy azokban az udvariassági kötelességekben, melyeket az olyan gentleman tanár, mint ő, úriemberektől, tehát a diákjaitól is megkíván. Stréberkedj, gyermekem, mint azt a kedves bátyád tevé, és ne törődj azzal, hogy a magad igaza érvényesüljön. Meg akartad neki mondani, hogy részrehajló és igazságtalan… ez hülyeség! Igazság és bírálás szubjektív dolgok. Igazság nincs! Ezt tanuld meg. Erők vannak, melyek közül az erősebb, az életrevalóbb érvényesül. Igyekezz belemászni az élet hullámaiba – éld be magad elméletekbe, melyeket nem értesz, barátkozz és udvariaskodj emberekkel, akiket utálsz, kurizálj minden lánynak cél nélkül, hogy örüljenek – de az apáddal szemben légy őszinte. Tisztán mondd meg, amit gondolsz. A nemi életről annyit írok, hogy amit mondtam, megmondtam, s igaz lesz az, amire kezet fogtunk. Addig azonban lehetőleg fürödj, minden szombaton (gőzben) hidegben, sokat járj, kemény ágyban aludj, és szellemileg ne izgasd magad.257 (Ez az utolsó a legfontosabb.) Nézd az életet tiszta szemekkel, hogy te férfi vagy, és [ha] vágyak indulnak meg a hátgerincedben, azt éppúgy nem kell szégyellened, mint ahogy azt nem szégyelled, hogy a legyeknek (muscae) hat lába van. Ennek az őszinte természetnézésnek, melyre meg akarlak tanítani, a kifolyása az lesz először: hogy ezt a levelet nem téped el, hanem engeded olvasni […], aki megérti. (Másnak nem.)

(Majláth úr írjon nekem a Mikovicsról.)

A kompozícióimat nem fogjátok muzsikálni!! – ez rontaná a renomémat, mert lesz még nekem egy operám!

Még egy tanács. Lányokkal: csak úrilányokkal érintkezz. De egyre vigyázz, hogy az a különös és félszeg viszony, melyet a mi középosztályunk rossz nevelésmódja és ostoba erkölcsi gondolkodása ugyancsak ápol – ne fejlődjék ki közted és a fiatal nőneműek között. Érts meg. Az az eltávolodás, melyet a fiatal fiúk és leányok között a nevelés mesterségesen fokoz: ez az erkölcstelen ellenmágnesezett állapot, ahol a két nem őszintétlenül és korán mint ellenség áll szembe, hogy megkezdje a kenyérharcot egymás ellen, ne történjék veled. Próbáld meg a dolgokat görög szemmel nézni – s a helyzet tisztulni fog. – Ha mindezt a veszedelmet, mely ebben a társadalmi kórállapotban van a kedélyed számára, nem érzed, akkor nincs is szükség védekezned. De ha igen, akkor egy használ. Mindig mondd el, amit gondolsz, akárkinek, és ne hagyj benn a lelkedben egy csírázó, homályos pontot sem, melyet ki ne tárnál a napfénynek. Hihetetlenül jól fogod magad érezni.

Tehát még egyszer a jelszó: őszinteség önmagunkkal szemben. Nehéz mesterség, de meg kell próbálni.

A tanulásodra vonatkozólag csak ennyit: ne annyira a dolgok megtanulására, hanem a dolgokra figyelj, inkább kérdezd magadtól: mi ez, amit itt nekem tudni kell? Mi ez egészben és részletekben? Mi az értelme, amiből hasznom lehet? A történelmet igyekezz így tanulni: minden passzus (paragrafus) után próbálj egy életigazságot fölfedezni. És pár sorban írd is le azt. Esetleg a könyv szélére. Pl. olvasol a népvándorlás földrajzáról, akkor odaírod: „A népek elhelyezkedése erőviszonyok szerint történik. Amint az edényben csak akkor áll egyensúlyban a víz, ha a folyadék nyomóereje minden oldalról egyenlő (mert ha egyik oldalon nagyobb lenne, akkor mozgás lenne még), úgy akkor van béke, ha a népek politikai nyomóereje egyenlő. A népvándorlásban nagyon különböző erejű népek szerepelnek; innen van e történelmi folyamatok hosszadalmassága – az egyensúly nehezen áll be. Amott béke van már (nyugalom), de emitt új hatalmas nép tör be, megint kész a forgatag: a helyzetek újra teljesen megváltoznak, mint amikor a vizet kanállal megkavarom, és minden cseppnek újra kell elhelyezkednie.”

Íme, egy ilyen jegyzet. Egy hasonlat az egész: fizikai jellegű (a folyadék erőegyensúlyi viszonyait a fizika tárgyalja). Te még nem tudsz fizikát, de ne riadj vissza akármilyen hasonlattól vagy gondolattól. Ne törődj az eredetiséggel, de erőltesd magad, hogy bármilyen tételből valami hasznot kifejj. Ne bánd, ha ilyen lesz is: „ki mint vet, úgy arat”, de valamit okvetlenül gondolnod kell. (Ezekről írj.)

Mádi meg lesz elégedve a cikkel, azonban nevet kellett alá írnom. Egy új álnevemet: Parittyát. Jó, mi!! Evvel a névvel Góliátokat lehet győzni!!

Lacinak új témát adok. A levélpapirosokat, a gyönyörűeket megkaphatta. Most már írni fog nekem „Az ételekről”. Melyek táplálóak, melyeket jó enni? Mikor kell enni? Mért eszünk? Miben hasonlít a mozdony és az ember? Mit tesznek a mozdonyba, és mit az emberbe, mi marad meg itt és ott? (Hamu és …) A mozdony a fűtőanyagtól mozog – az ember pedig az ételtől mozog, rág és gondolkodik. (A hasonlat megmagyarázandó.) (A cím: Az ételek.)

Ha az Igazságot258 elküldik Zomborból, küldjétek nekem el haladéktalanul…

Ez minden mondanivalóm. A fehérneműeket nemsokára küldöm.

A kurzus-dolgot ne feledjétek el. Pár napig azonban elvárhatok: tekintettel 8 korona zálogértékű arany óraláncomra és 10 korona zálogértékű gyűrűmre.

Gondolkozz azokról, amiket írtam!! A történelemtanulás új módszerére ügyelj!

Laci írjon.

Mindenkit csókolok.

Írj, írj. Még szerdára egy l[evelező]lapot és vasárnapra írj hosszú levelet.

Ölel, csók[ol]

Jóska

Braunnak a cikket hétfőn 2–½ 5 között vidd el. Várd meg, míg elolvassa, és megmondja, hogy közlik-e. Óriási cikk. Mádinak a dolgozatát Árpi írta, akit (tekintettel gólya voltára) erre fölkértem.

### Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/5.

Levelezőlap: Tek. dr. Brenner Józsefné úrasszonynak

Szabadka, Deák ucca

Pb.: Budapest, 906. febr. 7.

B[uda]p[est], 1906. febr[uár] 7.

Édes anyika!

Tegnapelőtt délután kaptam meg a 21 db felséges dióspitét, melyeket a kalauzzal küldtél. Nagyon köszönöm a gondoskodásodat, igazán jóízűen ettünk belőle. Szalonna még van. Nem untuk meg (bár húsa nincs), mert jó ízű, és a hideg fagyasztó hatása jó (halmaz)állapotban tartja. Apuskának is szépen köszönöm a pénzt. Anatómiai ismereteimet sok igen jelentős résszel ki fogom itt bővíteni. Még egyszer köszönöm nagyon. – A szennyest a héten küldöm a kofferembe (!?). – Igen jó egészségnek örvendek. Dezsőnek bátyai és újságírói dicséretemet nyújtsd át. Ügyesen fog írni a kölyök!

Kez[eidet] csók[olja] Józsi

### Csáth Brenner Etelkának

PIM, V. 5948/2/2.

Levelezőlap (tulipánnal díszítve): Brenner Mádi

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: Budapest, 906. febr. 9.

Kedves Mádi!

Azt álmodtam, hogy a ruhámmal húst küldtetek jól becsomagolva, a fináncok azonban fölbontották, és apának, anyának minden újságpapirosát összehányva úgy tették vissza, hogy a hústól a ruha egészen zsíros lett. Apa természetesen beperelte a kincstárt, de a per másfél évig húzódott. Íme, az álom! Vigyázat okából!

Küldjetek azonban valami szagos, ne parfümszagú: hanem pacsuli vagy pézsma (ilyen durva szaga legyen) illatú szappant a boncolásokhoz, és egyebeket, amiket Dezsőnek írtam. Ne feledjetek el egy magyar–német zsebszótárt is mellékelni; a naplómat ti. újra írom: de németül.259 Ha nem szerénytelen a kérés: csinálj nekem vékony selyem, megkötős, hosszú nyakkendőket. Sötét narancssárga és középvilágos lila. Itt Árpádnak kiállították 40 vasból egyet. Igen elegáns.

Ölel

Józsi

Mindenkit csókolok.

Dezső, Laci, írjatok!

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/24.

Levelezőlap: Brenner Dezső úr

Szabadka, Deák ucca I. 1.

Pb.: Budapest, 906. febr. 12.

1906. febr[uár] 10.

Kedves Öcskös!

Most jutott eszembe, hogy a mai napon szerencsésen tizenhat éves levél! Tizenhat éves! Nem tréfadolog ám ez. Érezd magad jól ezen a napon, és gondold a következőket: „Az életemnek öntudatos és értékes részét ezennel megkezdem. Bizakodva és jókedvűen nézek a világ rejtélyei közé, mert azt hiszem, hogy a problémákat meg fogom fejteni, s a megfejtetlenek miatt nem száll el az álmom. Mert jól tudok aludni, s amellett, hogy egészséges vagyok – s így megvan a beléptijegyem ahhoz, hogy mindabban, ami szép: gyönyörködjem –, eléggé okos tudok lenni, hogy örüljek annak a jónak, amit a perc hoz. Örüljek a 16 évemnek és az utána következőknek, melyekben sok szép lesz!” Tudd akarni, hogy legyen is bennök szép. És lesz is bizonyára. Ezt kívánja öreg bátya, aki sokszor csókol.

### Brenner Józsefné Budanovits Ilona és Brenner László Csáthnak

Magántulajdon.

Kedves Józsikám!

Tudom meglepődtél, mikor Budanovits nagymamát B[uda]pesten találtad. Nagy dolog volt, hogy végre reá adta a fejét az elutazásra. Most se indult volna útnak, ha Béla hirtelen le nem jön érte. Tudom, egész nap a kis porontyokkal bíbelődik. Nem tudom, meddig marad még fenn.

Jót nevettem a fánk-histórián. Képzelem Flóra néni gőgös, felfújt távozását. – Most már megyek a birsalmasajtot megkeverni. Laci egyre unszolt, hogy csak írjak akármit, de sokat.

Anyika

Kedves Jóska!

Ne haragudj, hogy ilyen sokáig nem írtam, mert elfelejtettem, sokszor csókol

Laci öcséd

Szabadka, 1906. II/10.

[…]

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/19.

[1906. február 11.]

Budapest, febr[uár] 11.

Édes Apuskám!

Igaza van Dezsőnek, már jó ideje nem írtam neked. Nem is mentegetőzöm. A leveleimben rendesen szívességekért kunyeráltam Anyikának, Dezsőnek, Mádinak – és rólad, aki oly pontosan (sőt elseje előtt) és minden külön kérés nélkül megírja nekem a postautalványokat, látszólag meg is feledkeztem. Talán azért, mert nem kellett semmit kérnem és megköszönnöm??

Nem, hiszen múlt héten is 40 koronát küldtél, hogy kényelmesebben és többet tanulhassak – és mindezt kérés nélkül! De hisz – jól emlékszem – múlt héten is küldtem neked egy levlapot, s hogy levelet nem menesztettem, ennek oka a nyugalmas gondolkozás hiánya. Mióta itt vagyok, ez az első nap, hogy a vasárnap délutánt itthon töltöm. Azok az írások, amiket küldtem, lázas gyorsasággal, hevenyészve készültek – most úri időgazdagságban vállalkozom rá, hogy levelet írjak neked.

Ne szólj magadhoz, apám, most így!: „Ez a kölyök pozőr, és betegesen vadássza a belletrisztikai hatásokat – már furcsa ember lesz az én Józsi fiamból!”

Ne szólj így, kérlek, mert őszintén és igazán mondom, hogy ma délután amúgy is akartam neked írni.

Ma jó napom volt. Reggel 9-kor felkeltem, s az ismeretes vasárnapi lassú öltözködéssel: 10 órára készen voltam toalettemmel. Szabó Pista 260 barátunkkal, aki ilyenkor látogatónk, beszélgettünk el. A fiút megnyertem a zene ügyének úgy, hogy elmagyaráztam neki Tannhäusert, és megígértettem, hogy eljő az Operába kedden a Wagner-napra. A végén a ludasi fiú, aki cigánymuzsikánál és dudánál egyebet még nem hallott – lelkesen énekelte a zarándokkar-témát.

Azután a Vigadóba siettem, ahol 40 fillérekért a filharmonikusokat hallgattam meg. Előadták: Erkel Sándor Csobáncát. Igen finom, modern és magyar muzsika. Látszik, hogy a szerzője jó ismerőse volt Wagner zsenijének. Erős konstrukciók, bájos és nagy színesen hangszerelt, vérbeli magyar melódiák! (Magyarabb, mint az apja – mondtam magamban.)

A második pont volt az isteni Jupiter-szimfónia Mozarttól. A Beethoven IV.-nek a párja. A jókedvű Beethoven és a komor Mozart: hasonlítanak. Az Adagiója és a Finaléja a legszebbek. A Finale különösen erőteljes – Mozart ritkán mutatja, hogy „én ezt is tudom” – és mégis micsoda horribilis energia van némelyik gondolatában.

Lisztnek az I. Rapszódiája következett ezután. Csupa üres póz és nagyhangú tanultság. Eredetileg a III.-at tervezték, de tekintettel egyrészről arra, hogy abban a „mégis huncut a német” foglaltatik, másrészről pedig, hogy az egész hallgatóság csupa fiatal gyerekekből állott: nem merték előadni.

A piece resistance261 volt Csajkovszkij nagyszabású ouvertürje, az 1812. Az orosz–francia háborúk emlékünnepére írta ezt. Érdekes, hogy Csajkovszkij orcseszterének gondolatvilága – helyesebben az orcseszterre gondolkozó Csajkovszkij – merőben más, mint a hangulatos, zongorára szánt lírai képek szerzője. Ez melódia – az program, ez ábránd – amaz energia. Az egész ouvertür: az orosz himnusz és francia marszeilléz [!] küzdelme, melyben győz az orosz. Két zenekar dolgozik benne. Óriási színeffektusokat hall az ember, harangoznak, deszkát ütnek és félhang távolságra fekvő hangokat fújnak trombitákon egyszerre. A marszeilléz földolgozása mesés, s az orosz himnusz fokozatos előtérbe nyomulása elragadó!

Nem hallottam még muzsikát, mely ennyire és pompásan programszerű. Különösen érdekes ember ez a Csajkovszkij, amikor klasszikusan és nemesen patetikus. Nem ismerünk rá a hangulatemberre és az oroszra.

A hangverseny után az eddigi gyakorlattól eltérőleg nem mentem Paula néniékhez, hanem a diákebédre Bánovszky tatához.262 Nem laktam magam annyira tele, mint máskor, de nem vagyok éhes sem; s ez a fontos, legalább szerintem.

Mádinak tegnap este – azaz ha vesszük, éjszaka – küldtem egy kártyát. A szabadkai kör ún. ülésén voltunk együtt sok szabadkai fiúval, és mindennemű ivások nélkül maradtunk egy korcsmában 12-ig. Éjfélig.

Egyéb dolgokra vonatkozólag:

1. A ruhámat (a szennyest) Tobolának odaadom.

2. Az új ruhámra szükségem volna, mert a nadrág alja rojtosodni kezd, és a kék tavaszi még igen hideg.

3. Kérek egy darab jó és jó szagú szappant a boncolásokhoz.

4. És némi ennivalókat (akár szalonnát!), mert ma fogyott el a jeles szalonna (és én irtózom a pesti szalonnáktól – ez után a kitűnő fagyos étel263 után).

Kezdtem kéréssel, s azzal is végezem.

Ne haragudj rám, hogy eddig nem írtam hosszú levelet!

Kezeidet csókolja és ölel

Józsi fiad

Dezső!

1. A képezde-cikket küldd vissza nekem. – A rongyos B[ácskai] H[irlap]nak most nem írok soká (talán soha).264

2. Pájó-ügyet köszönjük!

3. A nyakkendőről lemondok!

4. Kisbrennerúr265 írjon!

5. Dudának nyújtsd át különös üdvözletemet!

6. Csütörtökre írjatok sokat!

7. Majláth urat üdvözlöm. A Mikovics-ítéletet266 a legnagyobb igazságtalanságnak tartom. Rosszak a magyar törvények. Az állam védelmezi az alkoholista gonosztevőket, és enyhítő körülménynek tudja be a részegséget.267 Ez abszurdum!

8. …ölel

9. …Jóska

### Id. Brenner József és Brenner Józsefné Budanovits Ilona Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1906. febr[uár] 12.

Kedves fiam!

Holnap 19 éves leszel; közeledel a férfikorhoz. Mi sem természetesebb, mint hogy ez idő szerinti életednek más célja nincs, mint az erre való előkészület, hogy mire az a kor itt lesz, mire belelépsz, méltó légy a férfi névre, ami alatt becsületes, jószívű, tehát figyelmes, előzékeny, igénytelen, magától élő s igazságos embert értünk. Lassan-lassan el kell hagynod a gyerekszoba szokásait, csintalanságait és ostobaságait, s az élet terhének viselésére szükséges komolyságot és energiát kell megszerezned, anélkül, hogy az önhittségből a kelleténél többet szedj magadra; az önhittségnek azt a formáját is ideértve, amelyik a benne szenvedővel elhiteti, hogy kívüle mindenki szamár, s ő tud mindent legjobban. Ezeket, ha akarod, megszívlelheted a mai napon.

Dacára, hogy az a hitvány Braun nem tette közzé a képezdéről írt cikkedet (amit egyébiránt okosan tett), odabent elmondották a cikk tartalmát, s alighanem kellemetlenségünk lesz a dologból az Etelka, Mariska és Margit miatt, mert kitudódik, hogy te írtad. Az a sok piszok zsidó csak zsidó, mind jellemtelen, szemét!, akármi a neve, desperált egzisztenciák.

Erős óhajom s kívánságom, hogy azzal a trágyadombra való népséggel szakíts meg minden összeköttetést, de úgy, hogy a mai naptól kezdve – indoklás nélkül – ne írj nekik, s ne közlekedj velük, s mintha mi se történt volna, feledd el őket. Ha van írnivalód, írj olyat, amit más sajtó (a fővárosi) is elfogad, ha nem írhatsz olyat, akkor nem kár, ha nem írsz. Ráérsz különben később, most úgyis más dolgod kell, hogy legyen.

Az az ő hitványságuk, hogy nem teszik közzé a cikkedet, s mégis beszélnek róla. Miért? Azért, hogy béhízelegjék magukat, hogy van ám támadás a képezde ellen, de – tiszteletből, jóindulatból stb. – nem engedjük kiadni.

Az ilyen rongy nép nem érdemel semmit. Ezt már én különben rég mondottam. A legalábbvaló [!] revolver268 újság ez a B[ácskai] H[irlap] és kedves szerkesztője, aki amellett mint ember is mocskos jellemű. Ezt én mondom személyes tapasztalatból. Nem hitványság az, hogy a Farkas színigazgató-féle ügyben visszavonja az állítását, és sajnálkozását fejezi ki, s másnap újra cikkezik ugyanazon ügyben? Úriember ügye azzal a nyilatkozattal be van fejezve, s tovább ő nem tárgyalhatja. Gyáva rongy!

Tehát ha nekem akarsz kedvemben járni, ezekkel a férfiakkal szó nélkül szakíts; ha nem, akkor tégy, amit akarsz.

Azt fölösleges mondanom, hogy ezt a levelet csak Neked írtam, s nem szántam másnak.

A ruhád elkészült, nagyon szép, majd felküldjük; de ha a régi nadrágod rojtos, akkor okvetlenül javíttasd meg, s az újat csakis iskolán kívül, jó időben használd, mert annak nagyon sokáig újnak kell maradni. Új kalapot, ha muszáj, végy magadnak, 8 koronát utalványozok rá, elviszik majd a ruhával.

Csókol

Apád

Kedves Józsikám!

Születésnapodra minden jót kívánok. Maradj továbbra is a mi jószívű, őszinte és melegen szerető fiunk. – Legközelebb a fehérneműddel és ruháddal honi sülteket is fogok küldeni. Fogadd majd jó néven azokat, születésnapi ajándékul.

Csókol

Anyika

### Decsy Károlyné Csáthnak

Magántulajdon.

Szabatka 2/12 1906

Kedves Jozsikám

Látod, engem a Jo Isten hogy megáldot, hosszu élettel, amit én nagyon szivessen, át engettem volna, annak, ki töb hasznára let volna, az ő Szeretet gyermekeinek. Fogad töllem kedves Jozsikám a legjob kivánatomat, kedves születés napodra tarcson meg az Isten jo egésségbe, legyen a te jo indulatodnak és jozan törekevéseidnek sikere, első sorba vigyáz egésségedre, maragy meg mindég a te eddegi jo szándékodba, Szeresd a te szeretö Öreg anyádat ki téged szivböl Szeret

Ölel Csokol Számtalanszor

Özv. Decsy Károlyné

Ha Sándorral 269 találkozol Etelkával Csokolom őket

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5948/1/119.

[1906 február közepe]270

A levél hátoldalára írva: „Dezső nehéz bátya.”

DEZSŐNEK

Kedves Dezső öcse.

I. Ne híreszteld ezt: „A bátyám nem ír cikkeket a B[ácskai] H[irlap]nak soha!” Spongyát az ügyre. (Ha valaki kérdez, mondd, sok a dolgom.)

II. Csak nem vettétek pénzen ama szappanbuborékokat!?

(szappan = gumi; buborék = hólyag)

Azért pénzt kiadni minek. Hisz Pesten olcsóbb akkor! Megmondtam, hogy a patikából szerezz; hisz Dezső bácsinak egy darab csak 5-8 vasba kerül!! – !!??

III. A Laci-ügy megírása pompás volt. Helyenként azonban látszott, hogy a mondatokat nem olvastad föl magadnak hangosan.

IV. Tanulj és írj. Legközelebb neked hosszan írok. – A történelmi tanulmányaidból – amint én tanácsoltam – küldj mintákat okvetlenül. Ha nem küldesz, akkor haragszom rád.

Ölel

öreg bátya

### Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/6.

Levelezőlap: Nagysága Brenner Józsefné úrasszony

Szabadka, VI. Deák ucca 5. sz.

Pb.: Budapest, 906. febr. 19.

Édes anyika! Még a ma reggel apának föladott levelemben azt írtam, hogy a csomagokat nem kaptam. Mikor ezt a levelet föladtam, 9 óra volt. Most ½ 2. Azóta sok minden megváltozott. A többek között: Magyarország alkotmányának beharangoztak271 – és a csomagok megérkeztek. – Az elnapoló kéziratot az országgyűlés félretette, és egy oláh honvédőrnagy olvasta föl a Ház üres padjainak. Az országgyűlés szuronyok között gurult ki a házából stb. Még a hírek nagyon ellentmondók. Véres dolgok lesznek most itten. Vigyázok magamra, ne aggódjatok. Naponta írunk, vagy én, vagy Árpi. A mesébe illő étkeket köszönöm. Míg pakoltam őket – a gyomrom vigyorgott. A ruha jó. Szépen köszönöm. (Úgy örültem neki, mint egy kisgyerek.) Kezeidet csókolja

Józsi

Majláthnak e héten írok – mondjátok meg neki.

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/23.

[1906. február 22. vagy 23.]272

Édes Apuska!

Tulajdonképp semmi különösebb okom nincs a levélírásra, mégis valami határozott vággyal veszem kezembe a tollat, hogy hazabeszélgessek.

Ma reggel kaptam meg Lacikának a hosszú levelét hazai hírekkel és magvas disszertációjával (az ételekről). Mikor olvastam, persze folyton ama nevető és részben meghatott pofával, amelyet az ember mindig vág, valahányszor találkozik azzal, akit szeret, a kis bátyám fehér és okos kis arcát láttam magam előtt. Közben jóízűeket nevettem, úgy, hogy a háziasszony is felnevetett:

– Bizonyosan valami kedves levél hazulról!

Bizony nagyon jólesett. Biztassátok, apa, a kis bátyát, hogy minél többet írjon.

Nekem a napjaim egyforma jókedvű és szép munkában múlnak. Nem tudom eléggé megköszönni neked, hogy a kurzus hallgatására kiutalványoztad nekem ama nagy összeget. Ennek kettős haszna van. 1. Naponként 7-kor kelek, ami óriási testi energiával ruház fel, és 2. napról napra többet tudok az igazi anatómiából, amely gólyakoromban olyan homályos valami volt előttem a részletekben.

Egyéb hírek, hogy Bella néni mandulagyulladásban szenved, melyeket kellemetlen lázak és álmatlanság kísérnek. (Oka: a climactérium beállta.) Róza néni ma benn volt a városban. Üdvözletét küldi (meghagyta, hogy el ne feledjem megírni). Róza néni egyébiránt kitűnő színben van, és márc[ius] 11-én – Bella néni születésnapján – nagy ebédet rendez Sz[en]tlőrincen, amelyre én, Árpi, Hönes Maca, a hódító (Árpi) és Bella néniék hivatalosak.

Másik újság, hogy ma kevés hó esett, és hidegült az idő. Szél fú. Újra fűtünk. (Miután a fűtést vagy másfél hete felfüggesztettük.)

A szalonna, a hideg sertéskaraj, a vaj és főkép a monumentális rétesek felségesen esnek, különösen azért, mert vagy egy hete nem volt már hazai vacsoránk. Anyikának külön sok kézcsókot küldök gondolatban a pompás étkekért, valahányszor csak ízlelőszerveimet mámorba ejtem azokkal.

Ma fejeztem be a boncolást – de azért állandóan járok tovább is a boncterembe, mert még sok mindent kell tanulni a szigorlatig. – Árpi is most boncol, valamint Artúr is. Mikor azután a meleg vizes medencénél szappanozzuk a kezünket sokszor negyedóráig is (az emberzsír-szagtól való megszabadulásunkon fáradozva), akkor érezzük azt a kéjt, amelyet a gimnáziumban (az öntudatlan gyerekélet és az öntudatlan munka idejében) nem ismertünk, bár csinos példabeszédekben így tárták elénk: munka után édes a nyugalom.

A ruha gyönyörű; még nem avattam föl. Szombaton megyek vizitbe Mérayékhoz. Ma vettem (a múlt szerdához két hétre leendő)273 IX. filharmóniai hangversenyre jegyet. Gondolkozz, apa: az azután következő X. hangversenyen a IX. szimfóniát játsszák!??!

Kezeidet csókolja, mind[annyitokat] ölel, csók[ol]

Jóska

### Kosztolányi Dezső Csáthnak és ifj. Kosztolányi Árpádnak

MTA KIK, Ms 5785/162.

[1906. február 22. után]

Kedves Józsi és Árpi,

megkaptam a leveleteket, s most, felugorva az ágyból, sietek nektek válaszolni.

Mindenekelőtt a legkellemetlenebb ügyről – Józsinak!

Kedves Józsi, úgy látom, félreértettük egymást. Nem tudom, mit írhattam a levelezőlapon, annyi azonban bizonyos, hogy lecsepülni semmi esetre sem akartalak, s azzal, amit te papírra vetettél, korántsem intézted el az ügyet, mert, ha te magadat nem tartod hivatásos írónak – én mindenesetre annak tartalak. Tudd meg, hogy – nem szép, hogy ily nyíltan és ilyen nagyképűen konstatálom! – én mindig azok között voltam, kik a legnagyobb szeretettel olvasták minden sorodat, s ha tévedtem veled szemben, csak túlbecsülhettelek, bár ezt sem hiszem, lebecsülni sohasem tudtalak és tudlak. Kissé nagyképűen hangzik ez írás, de ez már vele jár minden betűvetéssel…

Szó, ami szó, átolvastam – újra nagy gyönyörűséggel – a Bródy cikket274 a B[ácskai] H[irlap] szerkesztőségében, és csakugyan észrevettem, hogy hatással lehetett reám, jóllehet határozottan emlékszem, hogy Jean Paulról szóló gyászbeszédében Börnének szintén hasonló passzus van; az ilyen tegeződő aposztrofálások s egymásba szőtt-font mondatláncok közismert fogásai az írónak. Megjegyzem, nem lehetetlen, hogy a te írásod nélkül nem jut eszembe, hogy használjam.

Béke velünk, tehát! Ne tűnjék fel neked nevetségesnek e hosszadalmas igazolás és buzdítgatás. Nem szeretném, ha egyik legjobban becsült rokonlelkem elhagyna, s elveszne az orvosi könyvek tömkelegében rám s az irodalomra nézve.

Egyébként itt küldök egy levelet,275 azzal a kéréssel, hogy Juhásszal, Mohácsival, Hegedüs-B[ite] Gyulával, György Oszkárral, s az Ady-imádókkal olvastasd el: Babics [!] Mihály írta, az én édes jó barátom, a gondolkozó, a költő, miután elküldtem neki Ady Új versekét. A szemérmetlenül hazug újságkritikák után jó lesz elolvasni a „modern”-eknek tanulságul. Én egy hasonló levelet írtam hozzá,276 s ő minden szavamat helyeselte. Gyűlöletemnek, mózesi haragomnak ő ad hangot ékesszóló ároni nyelvével.

A levelet olvastasd el mindenkivel, de ne hagyd senkinél, mert Babics minden sorát megőrzőm, s ha elveszne az – valósággal vigasztalhatatlan lennék. Amint lehet, küldd vissza!

Leveleteken nagyon jól mulattam. A bosszantásokért sem haragudtam meg, mert volt benne ízlés és kedély.

Szívességteket köszönöm. Csak arra kérlek még benneteket, hogy az e heti Magyar Szemlét haladéktalanul küldjétek el címemre.

Adieu,

Dezső

Még néhány szót a Toncs-estélyről. Múltkor mindnyájunkat meghívtak – vacsora utánra, ami természetesen ilyenféle kiszólásokat vont maga után apuska szájából: „Ez a legolcsóbb. Egyetek, zabáljatok otthon, azután jöjjetek el beszélgetni!” Anyika is neheztelt Toncsnéra, mert az ipariskolában a jegyző teremfizető, vagyis az anti-Toncs-párttal tart és szavaz, ma azonban megvolt a kibékülés.

Fél négyig maradtunk náluk. Apuska „nagyon jókedvű” volt, a Koncsekkel testvérpoharat ivott („Édes Kálmánom!… Tudod, öreg barátom!…”), mire ő végtelenül megtisztelve érezte magát, s zavartan mormogott pár szót. Apuska egyébképpen a dolgozatok másodszori kijavításáról beszélt neki, s Koncsek úgy hallgatta, mint egy diák. „Kedves Kálmánom, másnapos korodban sohasem javíts dolgozatot… Ez a halál…” Láthatólag valami ügyük volt előzőleg; az Apuska valószínűleg „megfogta” valahol.

Egyébképpen ott volt Mérey is, ki egy engem nagyon érdeklő kérdést tisztázott. Fáradságos történelmi kutatás után kiderítette, hogy családunk, a lehotai Kosztolányiak már Zsigmond előtt éltek, dúsgazdagok voltak, a legelőkelőbb állásokat viselték a király mellett, s ha nem tősgyökeres magyarok is, semmi esetre sem tótok, hanem bizonyára csehek.

A politizálásnak természetesen nem volt se vége, se hossza. Siralmasan szomorú volt, amint az urak búsan iddogáltak. Koncsek néha határozottan kínos kiszólást tett. Vászó volt azonban a fénypont. Annyira berúgott, hogy alig látott, s a hangját teljesen elvesztette, csak hebegni és susogni tudott.

– Majd megmutatnám én!… Királyi biztos leszek… Közibük lövetek… Mind, mind… Közibük, a kutyákat! Királyi biztos… Az kell nekik!!

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/20.

Levelezőlap: Brenner József dr. ügyvéd

Szabadka, Deák ucca 5.

Pb.: Budapest, 906. feb. 26.

Édes Apuska!

Halasztgattam az írást, mert reméltem, hogy ma jő levél. De nem jött.

Most farsangolunk. Tegnap, vasárnap, Pista bácsiéknál valánk díszebéden. A menüt ideiktatom: 1. marhahúsleves, 2. borjúpecsenye, sóskaszósz, karfiol, rizskása, burgonya, 3. fánk, 4. töltött káposzta kolbásszal, 5. malacpecsenye, 6. giardinetto, 7. fekete.

Most igen jó napjaim vannak. (8-ig lehet aludni.) Szombaton voltam Mérayéknál. Jól vannak. Vonósnégyes már kitelik a családból. (Opika aznap ment a Ludovika-bálra!) Láttam a Rippl-Rónai-kiállítást,277 tegnap pedig meghallgattam a Budap[esti] Kamarazenekör első estélyét. Az egylet csupa műkedvelőből áll; én is tagja vagyok. (Tagdíj: 1 korona.) Elnöke Lenhossék, az anatómia tanára, aki kitűnő csellista. – Ma is voltam Bolte tanárnál kamaramuzsikálni. Mozartot, Haydnt és Bachot játszottunk

Kezeidet csók[olja]

Józsi

ÍRJATOK.

Majláthnak holnap írok!!!!

### Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1906. február 26.

Kedves Józsim!

Sándor 278 dolgában írt aggodalmakra annyit, hogy utánanéztem én is ennek a dolognak már előbb is, s intettem komolyan a fiút. Igaz, hogy rossz színben van a gyerek, de nehéz vele komolyan beszélni, mert igen makacs, mint tudod is.

Azok, akik arról regélnek, hogy édesanyád tbc-ben halt meg, csak tudákoskodnak, s ezt a balhitüket abból merítik, hogy ő szegény egész életében igen halvány arcú volt, ami csakis szívbajának s ebből eredett vérszegénységének volt az oka. Szívbaja pedig megvolt legkisebb gyermekkorában már (insufficentia valvulae ventralis)279 nagymértékben, úgyhogy szíve igen gyakran sikongó hangokat hallatott. Úgy tudom, hogy másfél-két éves korában kapta ezt a bajt, alighanem ízületi lob után. Hozzájárult ehhez az, hogy neki nem volt meg az a gyermekkora, mint más gyereknek, mert befogták – elég lelkiismeretlenül! – beteg apja ápolójának, úgy, hogy a szobából alig volt szabad kimozdulnia, amint nekem ő maga mesélte, s míg más gyerek a szabadban futkosott, addig ő az apja betegszobáját őrizte, s még iskolába sem járatták; alig egy-két évet járt az apácáknál. Emiatt sokat is kellett pótolnia, amikor a képezdébe készült. El lehet hát gondolni, hogy fejlődésére ez milyen hátránnyal járt, kedélyére is hatott a folytonos betegápolás, mert ez évekig tartott.

Szívbaját már leánykorában megállapították, s Wilheim nekem házasságunk első hónapjaiban megmondotta, hogy nem lehet hosszú életű. Amikor veled teherben járt, születésed előtti napokon mellhártyalobot kapott, melyből Wilheim sikerült operációja útján meggyógyult. A kiszívott savó teljesen tiszta és átlátszó volt, teljesen vérmentes, ami a tbc inf[ectiót] alig engedte föltételezni, úgyszólván kizárta. – Nem is voltak soha oly tünetek, amelyek a tbc-sal [!] járnak; sem éjjeli izzadások, lázak stb. soha-soha nem voltak, és ha volt is a köpetében vér, az még nem volt tbc, mint tudod. Lehet, hogy vérszegénysége folytán később tüdőbaj is beállott, de annyi bizonyos, hogy ez nem veleszületett volt, mert az egész család mentes ettől a bajtól, semmiféle őse ebben nem szenvedett. Egyébként az orvos erről sohasem szólt, pedig bizonyára szólt volna, ha igaz lett volna. Azt azonban egész bizonyosan tudtuk, hogy a szíve volt beteg, és hogy mindig nőtt, ami alighanem a bajjal jár. Köhögése se volt több, mint más embernek.

Azért írtam ezt ilyen részletesen le, hogy lásd, hogy neked nincs különösebb okod azt hinni, hogy tbc[-t] örökölhettél, mert először nem ez volt a betegsége, s halála is arra mutatott, hogy szívbaja volt, mert hisz az is világos volt, hogy endocarditise (szívburoklobja) volt utoljára. Ezt a lábának a nagy megdagadása is bizonyította. Szívbaja pedig nem olyan volt, hogy az örökölhető volna. Ezt csak megkapni lehet. Ettől hát nem kell tartanod, mert különben nem úgy fejlődtél volna. Csontrendszered kifogástalan.280

Ha nem kell tehát aggódnunk, ez azért nem azt jelenti, hogy no! most hát ne törődjünk az egészségünkkel!, hanem a józan ész legyen mindig vezérünk. És semmit se ajánlhatok jobban, mint a szexuális életben a legnagyobb megtartóztatást fejlődésed alatt. Ez biztosítja a férfikorban az egészséget. Vegyünk példát az állatoktól. Semmiben sem oly észszerű állatiasan élni, mint ebben!

Jól vagyunk mind. Lacika erősen nézi a „maszkákat”, s neki is van nemzeti színű álarca bajusszal.

Márc[ius] 2. előtt nem kapod meg a havi pénzt, mert addig nem lesz nekem se.

Csókolunk,

szerető apád

### Csáth Decsy Károlyné Klauser Antóniának

PIM, V. 5948/7/3.

[1906. február 26.]

Édes, jó Nagymamám!

Ha jól tudom, te ma töltöd be a 79. évedet. Ezt a napot használom föl, hogy az üdvözleteidet – melyeket két hét előtt az én 20. születésnapomra küldöttél – hálásan megköszönjem, és elmondjam azokat, amelyeknek az elmondása ma alkalomszerű.

Amit én, nagymamám, irántad érzek, az nem ama közönséges, megszokott tisztelet és szeretet, amelyekkel az unokák viseltetnek nagyanyjuk iránt.

Én amikor végigtapasztaltam és végigbámultam azt a komédiát, amelyet életnek nevezünk, s amelyben mindannyian olyan halálos komolysággal játsszuk a szerepünket – megtanultam, hogy mindazt [!], ami bennünk természetes ősérzés, mindaz[t ami] gyermekkorunk óta mély benyomásokat hagy bennünk, mindazt, aminek a lényegét könnyen és világosan megértjük – tehát amilyen a szüleink iránti vonzalom is, nagyon megbecsülendő dolgok. Ezekre, mint valami biztos korlátokra támaszkodhatunk az élethajszában, s ez ad nekünk nyugalmat is. A nyugalmas emlékezés jóleső és tiszta derűjét.

Ez egy perspektíva, melybe az én énem léte be van állítva. Soknak borús és kietlen ez a szemhatár, holott a gyermekkor gondtalan, erőtől duzzadó jókedve, egészsége aranyozza meg – a számomra szép és jóleső létvágy – az énem, körülvéve a múltamtól és a jövőmtől (amely még nincsen). Az édesapám, édesanyám, akiktől származom – ó, jól látom őket –, s azután Grószi, a dédanyám, és te, nagymama: a kép szélén. Rajtad túl már nem lát a szemem. Az öregapáimat nem ismertem. Mindannyian, akiket a kép ábrázol, egyek velem, s ők – én vagyok. Az édesanyám, mint egy halvány, ködbe vesző és szeretettel mosolygó angyal áll a hátam megett. Amikor a dolgokról gondolkozom, ezen a ponton mindig tiszták az érzéseim. Ők én vagyok. Éppúgy én – mint a gyermekeim is (ha lesznek) az én énemet fogják képviselni, s ezért természetes és kötelességszerű az a ragaszkodás, amivel viseltetünk enyéink [!] iránt – egy neme a nemes önzésnek. Valahányszor rád gondolok, nagymama, nekem is eszembe jut a szereteted, mellyel elhalmoztál, amióta csak élek. Visszaemlékezem az éjszakákra, amelyeken ágyacskámban fölébredve eszembe jutott, hogy szomjas vagyok.

A sötétben halkan szólítottalak:

– Nagymama, kérek vizet.

A következő pillanatban fölkeltél, nehogy elkényeztetett unokád szomjan haljon, és hoztad nekem a vizet megkérdezve:

– Cukrosan akarod, lelkem?

Persze, hogy cukrosan akartam. Neked pedig kiment az álom a szemedből, amíg mindent elkészítettél, de nem törődtél vele, mert nagyon szerettél, nagymama, azzal a szeretettel, amellyel a jövőnkben – az unokáink jövőjében – szeretjük a saját énünket.

Ennek a páratlanul természetes emberi indulatnak a nevében küldöm ma hozzád, nagymama, üdvözletemet. A gyerekkori apró csintalanságaimmal együtt bocsásd meg nekem e hosszú levelet is. Élj soká egészségben, mindannyiunk örömére. Én is igyekezni fogok, amennyire tőlem telik, hogy örömed teljék bennem.

Ez az ígéretem és köszönetem kedves névnapi üdvözletedre, és ez az én ünnepi köszöntőm is.

J.

Kezeidet csókolja

és minden jót kíván281

### Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/7.

Levelezőlap: Őnagysága Dr. Brenner Józsefné úrasszony

Szabadka, Deák ucca

Pb.: Budapest, 906. febr. 27.

B[uda]p[est], 1906. febr[uár] 27.

Édes anyika! Ma kaptam meg apa levelét. – Az egyetemen az a hír, hogy márc[ius] 15-én becsukják.282 Úgy látszik, komoly a dolog. – Ma Lálika néni írt Árpinak, hogy küldje a holmiját; minthogy nekem is sok a szennyesem, elhatároztuk, hogy együtt küldjük. Így olcsóbb is, mert közösen viselhetitek a postaköltséget. A kosárban felül az én szennyesem van, alól Árpié; elválasztva újságpapiros által.

Józsi szennyese: 4 ing, 2 gatya, 16 zs[eb]kendő, 2 harisnya, 2 törülköző, 1 kézelő (színes, ne küldjétek vissza). Árpi szennyese: 12 zs[eb]kendő, 4 ing, 2 törülköző, 2½ harisnya, 2 gallér, 1 gatya.

Kosztolányiéknál már tudják e kölcsönös küldést, és várják a szennyest. 28-án már mosnak. Rögtön küldesd, kérlek, tehát át. – Dezső mért nem ír, és Laci? (Feladom neki a „rendőrt”.) Majláthnak mondjátok meg, hogy a héten hosszú levelet írok.

KEZ[EIDET] CSÓK[OLJA] FIAD, JÓZSI

## 1906. március

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/21.

Levelezőlap: Tek. Brenner József dr. ügyvéd

Szabadka, Deák ucca 5. sz.

Pb.: Budapest, 906. már. 2.

Édes apuskám! Köszönöm a pénzt. Még tegnap, elsején kaptam meg, holott értesítésed szerint nem is vártam tegnapra.

Az egyetemi zűrzavarok miatt nem tudja senki, mit csináljon. Mi megpróbálunk a háziasszonnyal egyezkedni, ha nem sikerül – kénytelenek leszünk egész 1-jéig kifizetni [a] lakást. Valószínű, hogy ha az egyetemet be is csukják (amit némelyek újabban erősen kétségbe vonnak), a laboratóriumi munka tovább is folyik, s ebben az esetben (a szigorlat miatt is), legalább márciusra fennmaradok (a drága és hasznos kurzus miatt is). Ismét más verzió szerint a kormány ügyelni fog a laboratóriumokra, s nem engedi meg a munkát, mert ha fönnmaradnak diákok, akkor ez baj lesz reá nézve.

Az újságban olvasom, hogy a Lloyd estéjén283 közreműködsz… Az idő egészen meleg. A kalapom annyira rossz, hogy a napokban veszek egy újat, és ezt beadom Pelikánhoz javításra. (A télikabát is kezd nehéz lenni.) Dezső levelét megkaptam.

Kézcsók,

J.

### Kosztolányi Dezső Csáthnak

MTA KIK, Ms 5785/163.

[1906. március 2.]284

Kedves Józsi,

levelet csak két esetben tudok írni: elfáradva és álomból kelve, máskor sohasem. Azon a nézeten vagyok, hogy a nap a gondolkozás, a komoly munka ideje, a levélírás meg annyira nem munka, hogy nagyon is hasonlít a kérődzéshez. Most is olyan álmos vagyok, hogy majd leragadnak a szemeim.

Az óramutató túljár az éjfélen, de én még mindig a telepathikus kísértet hatása alatt állok. Leveledet ma reggel vettem, rögtön átolvastam, s nagy elfoglaltságomban – becsületemre – egyetlenegyszer sem gondoltam reá. Egész nap írtam, és igazán más egyebet nem csináltam. Este színházba mentem. A Baccarat-t adták.285 Mikor az utolsó felvonás egyik hatásos jelenetét játszották, egyszerre – minden külső ok nélkül – elkezd dobogni a szívem, és valami suhogásszerű közeledést érzek. Mi ez, gondolkozom, és nem jut eszembe semmi sem. A szemeim könnyekkel telnek meg, félni kezdek. Egyszerre eszembe villan reggeli leveled, és az, hogy megfeledkeztem a szellemi légyottról: barátom – hidd el, hogy igazat mondok, a legszentebbre: anyám életére mondom –, ekkor kiveszem az órámat, megnézem, és látom, hogy a nagymutatónak tűélességű vége épp a XII-ős közepén van. Ki van zárva minden képzelődés és beleheccelés, hisz mellettem Vajda (vulgo: vadóc), ez a züllött riporter ül, ki egész este csak azon kért, hogy figyelmeztessem, mielőtt eldördül a lövés, hogy füleit előre befogja; a másik oldalamon meg Kellert foglalt helyet, ki tanúskodhatik magamviseletéről. Egész este – akkor még nem tudtam az okát – ideges asztmám volt, s ez neki is feltűnt.

Kérlek, te is írd meg megfigyeléseidet; én mindég szorgalmasan fogok észlelődni.

Most megint rám gondoltál!… Nagyon felizgattál. Hagyj írni tovább.

Kössünk szerződést. Ha valamelyikünk meghal, csodás dolgot mondhat a másiknak!…

De elég az izgatottságból, a vad képzelgésből, hadd panaszoljam el egyik legfájdalmasabb és legédesebb kalandját életemnek!…

A múltkor elmentem az Aranyossy-féle bordélyházba, s ott egy leányra akadtam, ki végtelenül megtetszett nekem. Nagy, bús leányzó. Komoly. Szelíd. Intelligenciája felül van az átlagon.

A szalonajtóban állott, s félénken visszahúzódott, mikor beléptem. A többiek köröttem zsibongtak, ő nyugodtan nézett a szemembe. A kezébe tettem a kezemet, és elmentem vele – ó, ne nevess, kutya! – szobára.

Barátom, életemben ilyen szomorú mulatságban nem volt részem. Vacogtam a kéjvágytól, ki voltam koplaltatva, mint egy kutya. Lefeküdtünk. És én elkezdtem vele társalogni. Ha a szobában egy gyorsíró lett volna elrejtve, s leírta volna a gyors, szellemtől sziporkázó párbeszédeket, nyugodtan mondhatom, hogy bármelyik színműíró beilleszthette volna vígjátéka 3. felvonásába. Soha leánnyal ily boldog nem voltam.

Elmesélte nekem élettörténetét, és sírt, ölelt, csókolt engemet. A kedvese meghalt. Kasszírosnő volt. Azt mondta – ilyen kifejezéseket használt –, most is a körmeivel ásná fel a holttestét.

Te azt mondod, hazudott? Lehet. De ily igazán senki sem beszélt még, s ha nem is mondott ezúttal igazat, szava a múltra visszahatott, és valóvá vált.

Kérdezősködtem terveiről, jövőjéről. A szemembe bámult szürke, meleg szemeivel.

– Ha megunom az életemet, lásd, megölöm magamat, így…

És mutatta a forgópisztoly elsütésének mozdulatát.

Két óráig beszélgettem vele. Aztán másnap újra elmentem hozzá, és – harmadnap is.

Örülök, hogy nincs több pénzem, mert mind erre a lányra pazarolnám. A segédszerkesztői fizetésem286 azonban mind rámegy.

Szeretem őt. Megért engemet, s ő is vonzódik hozzám. Sok költeményt írtam róla:

Egy leányról
Szelíd, okos lány volt, kevélyen, árván
Panasztalanul járkált mindenütt;
A hófehér párnákon úgy feküdt,
Mint Venus oltárán a néma bárány.
Hogy átkaroltam, ő hüsen mosolygva
Szemembe nézett, haloványra vált,
S virágtivonyákon gyönyörsikolyba’
Szelíden emlegette a halált.
És elzokogta nékem ott szegényke
Mint halt meg az ő gazdag völegénye
S ő is fehér, bús lett, mint egy halott.
Sírtunk… S a láz tüzében láttam ott,
Amint a szétdult, forró ágy felett
Mars s Ámor hallgatag’ fogott kezet…

De hagyjuk ezt!

Jenő bácsi nagyon örült kineveztetésének.287 Későn tudta meg, mert másnapos volt, s trombitás bandával mulatott a Szemmárynál, és Dezső bácsi attól tartva, hogy hazajön bandástól-mindenestől, nem is izente meg neki az örömhírt.

Mikor én délután 3 órakor elmentem hozzájuk, már alig ismert meg. Az egész család együtt volt. Mindenki fürdött az örömben.

Nagymamád, mikor a hírt megtudta, némán letérdelt a földre az ő beteg, öreg térdeivel.

Jenő bácsi azonban nem fogadott el egyetlenegy gratulációt sem.

– Eredjetek! Ne nekem gratuláljatok!!…

(Uramisten, ugyan kinek? Erre azonban az öreg nem felelt.)

Azt mondta, addig nem hisz senkinek, míg a leiratot kezében nem látja. Az installáció nyáron lesz.

Érdekes, hogy az öreg megsértődött a B[ácskai] N[apló] azon a kitételén, „hogy a jó Gyénó bátya derekasan rászolgált a patyikára”. Azt mondta, hogy ez nem komoly laphoz illő kitétel, mert jegyezzétek meg – a Jenő bátyánkat mindenekelőtt a komolyság jellemzi.

A prakszival való barátkozást sem nézi jó szemmel A múltkor felhívott a tisztaszobába, és leültetett. A szemembe nézett, és így szólt:

– Régóta figyelemmel kísérlek benneteket, s úgy vettem észre, ti nagyon húztok ehhez a fiúhoz. Én titeket komoly fiúknak ismerlek, ez a gyerek pedig nem méltó hozzátok…

Lehajtottam a fejemet, hogy egy jóindulatú mosolyt elfojtsak. Eszembe jutott a mi vékony prakszink „szarrá teszlek” kitétele. Az öregnek még, úgy látszik, most is fáj ez.

Még csak egyet! Nézzétek meg valamelyik könyvkereskedésben (Kiliánnál), mennyibe kerülnek Victor Hugó összes művei, természetesen franciául. Feltétlenül megveszem.

A Magyar Szemlét várom.

Írjatok!!… Majd leroskadok a székről a fáradtságtól s az izgalomtól. A bútorok a hőváltozástól úgy ropognak, mint a kartácsok.

Mikor fogok végleg megbolondulni?…

Olyan furcsákat álmodom, brr, brr.

Lehotai288

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/22.

[1906. március 8.]289

Édes Apuska!

E percben a hazai lekváros kifliket fogyasztom. Dezső levele már figyelmeztetett erre a nagyszabású csomagra, s így ma nem ettem meg a harmadik tál ételt Bánovszky apánknál, hanem itthon ezeket a fenomenalitásokat. Anyikának hálás szívvel és még hálásabb – ha lehet – gyomorral köszönöm őket.

A filharmóniai hangversenyre – bár ma a jegyváltás első napjának reggeli 8 órájában már a boltban voltam – nem kaptam egymás mellett helyeket. Így neked és Anyikának kisteremben 3. sor 1. szám és 4. sor 20. szám alatt kell ülnötök. A helyek jók (3 koronásak), karzaton nem kaptam 1 forintos helyet: mindet bérelik. Tehát van jegy, és élvezni fogunk.

A kiadásom tehát: 8 korona volt erre, hozzászámítva a kalapot: 13 korona. Azért említem fel, mert a hangversenyig még 20 kis nap lesz még. (Ugyanis: 26-án, hétfőn lesz.)290

Tegnap úsztam a zenei gyönyörben és a modern muzsikában. – Dohnányinak egy páratlanul szellemes és nemes gordonkaversenyét, Brucknernek a IX. szimfóniájából való Scherzóját és Svendsennek Párizsi karneválját hallottam a többek között.

Bruckner a szimfónia Wagnere. Benne van a germán őszseniknek a szigorú átgondoltsága. Tisztában van, hogy az ötletei hogyan hatnak legjobban. Irtózatos emóciókat hoz ki a hallgatóból. Veszettül tökéletes invenció, és mégis csupa merészség és meglepetés!

Svendsennek a Párizsi karneválja majdnem programmuzsikának nevezhető. Pokoli kontrasztok! A kisdob és a fafúvók tremolója és gyors crescendója kezdi. Hopp! Benne vagyunk a párizsi karneváléjben. Káprázatos farsangi jelenetek egész sora játszódik le előttünk. Csupa hullámzás. Ömlik a pezsgő. Pezseg a jókedv. Féktelen, akaratos témaszövés, káprázatos hangszerelés. Csak annyit mondok, hogy ekkora zajt se Beethovennél, se Goldmarknál, se Wagnernél, se Lisztnél nem hallottam. Mégis szinte áttetszően világos az egész mű.

De a IX. szimfónia mindennél szebb lesz.291

A vasúti jegyem csak márc[ius] 1-ig volt érvényes. A lakásunkat már egész hónapra kifizettük. Ha az egyetemet zárják is,292 valószínű, hogy az orvosi kar nyitva marad, de a kurzusok mindenesetre folynak, és a laboratóriumi munka – amint hírlik – nem fog szünetelni.

Az idő mesésen szép. Itt igen szép őszi kabátokat árulnak 30 koronákért, sőt olcsóbbért is. De ez nem akar kérés lenni, apa. Meglehetek én új őszi kabát nélkül is, mint ahogy mindenki meglehetne; hiszen csak finnyás lukszus [!] az egész különbség, ami a téli és a nyári ruha közt van.

Laci levelét várom.

Kezeteket csókolom, mindannyitokat ölellek,

Jóska

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/24.

Levelezőlap: Tek. Brenner József ügyvéd úrnak

Szabadka, VI., Deák utca

Pb.: Budapest, 906. már. 10.

MA BELLA NÉNI SZÜLETÉSNAPJA VAN.

Édes apuska! E pillanatban este van, 7 óra. Még nem szivárgott ki, hogy az egyetemi tanács elmegy-e a kormány alá nyalni, de ha elmegy, akkor mi sztrájkolni fogunk. Az egyetemet ilyen áron ne tartsák nyitva!

Ma készült el a fogorvos (háromheti munka után) a fogammal. Oly kitűnően tömte be (a már egészen az idegig lyukadt fogat), oly finoman ölte ki az ideget, hogy azt szinte kellemesnek lehetett mondani, két fogamat tömött be ily módon.

De ma, amint megkérdeztem az összeget, amivel mint tiszteletdíjjal tartozom, rendkívül kedvesen (mint Tóvölgyi) visszautasította a kollégától a fizetséget. Ez annál meglepőbb, mert a pesti fogorvosok az egyetemi hallgatókkal szemben se ismerik a tréfát. Dr. Madzsar azonban, mint anarchista (tolsztojánus), és mint az országban elsőnek mondható fogműterem tulajdonosa (akinek olyan óriási praxisa van, hogy egyórai váráson alul sohase lehet bejutni hozzá), és mint gazdag ember, nem fogadott el pénzeket. Dr. Tóvölgyi üdvözli Irént. (Írjon neki Irén, ez a páciens udvarias kötelessége!)

Dezső, Laci nem írnak! Te se, apa! Az étkeket még egyszer köszönöm.

Kezeidet csók[olja]

Józsi

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/25.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimn. tan.

Szabadka, Deák utca

Pb.: Budapest, 906. márc. 13.

Kedves Öregem! Már te is végleg elfeledkeztél rólam! Két hete, hogy egy sor írásodat se látom. Írj. Referálj minden családi eseményről, valamint arról is, hogy mint áll a lakásügy. Ma botrányos rendőrhecc volt az egyetemen.293 Gyalázat, hogy az ifjúságot be lehet ilyen csapdába ugratni. Gyerünk barikádokra – ha eljő az idő, de különben (ha semmi szándékunkban a hazáért meghalni) üljünk csendben. Dühös boncolásokat csinálunk Artúrral. Laci írjon. Írj. Írj. Írj. Ölel Jóska

### Kosztolányi Csáthnak és ifj. Kosztolányi Árpádnak

Magántulajdon.

[1906. március 14–17. között]294

Étsy a Dorrit kisasszonyban295 óriási. Jelenleg felfüggesztek minden ábrándozást, s képzelhetetlen elfoglaltságom[ra] s óriási munkásságomra való tekintettel egy évig várok. Az idő letelte után, ha diplomám lett, egyszerűen megkéretem.

Tizenkét hó! Gyorsan elröpül. És a világ-probléma meg lesz oldva.

Az új munkatársunk, O[roszlány] G[ábor], a gyermekmenhely tisztviselője, egy képzelhetetlenül tehetségtelen és szíves ember, székely. Nagymagyar és közönséges fő.

A múltkor pazar uzsonnára hívott meg, amin sok érdekes megfigyelést tettem. Egyáltalában most veszem észre, hogy az újságírásból, valamint múltam kevés tapasztalatából mily sok anyagot merítettem a regényemhez, s a többi prózai írásomhoz is.

Vasárnap este a nyomdászok bankettjén veszek részt, hol az ünnepi felköszöntőt Horovitz mondja; a nyomdászok közül a kis kancsal – az intelligencija [!] képviselője – köszönti fel a szabadkai újságírókat.296

Mit írjak meg? Fáradt vagyok. Kiesik a toll a kezemből.

Kedves Árpi és Józsi, nagyon kérlek benneteket, hogy ti, kik nem vagytok annyira elcsigázva, mint én – az egész B[ácskai] H[irlapo]t én csinálom: vezércikket sohasem ollóztunk, mióta segédszerkesztő vagyok –, legyetek szívesek hosszú és érdekes leveleket írni: hetente legalább kétszer.

Mit csinálnak a sznobbok [!]??

Még nincs vége a levélnek!…

A jó Biróról 297 még írok egyet-mást!!…

Bizony, kedves Jóskám, a mi Jánosunk teljesen elveszett ember. A banknak él, utálja az írást (semmit sem ír), nem olvas – még a bátyja dolgait sem –, s már szeret ilyenféle kifejezéseket használni: modus vivendi, uti figura docet 298 stb. stb., melyek annyira magukon viselik a leendő bankigazgató míveltségének mázát.

Most bátyjának esküvőjére B[uda]pestre megy.299

Azt mondja, hogy 60 f[o]r[in]t gombostűpénzt300 küldött fel a sógornőjének.

Én, a balga itt elszóltam magamat, mint már szoktam, s írásomból fel sem tekintve vetettem oda neki.

– Harisnyapénzt?…

János elpirult. Kissé meg is haragudott, aztán rövidesen kibékült.

S karonfogva engemet elmesélte, hogy veszett össze Kassoviccal, a bank aligazgatójával, mikor a járulékok leszámolásánál…

Mohácsit kérdezzétek meg (akár Józsi, akár Árpi), megkapta-e a könyveit. Már rég elküldöttem neki.

Endrődit, a kedves fiút tisztelem. Versét – ezt is mondjátok meg neki –, amelyet egyébként ismerek, nagy tetszéssel olvastam a P[esti] N[apló]ban.301

Juhászt, ha meglelitek, köszöntsétek a nevemben is. Nem szeretném, ha ellenségemmé lenne. S még azt hihetnék, hogy komolyan tudok haragudni oly kicsinységekre is, mint ő.

Magyart,302 Batancsot s benneteket egyszerűen csókollak.

Ti is írjatok mihamarabb és minél többet. Ámen.

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/25.

[1906. március 15.]

Édes apám!

Ma kaptam meg a pénzt és a leveledet. Takarékoskodni fogok a pénzzel. Az, amit írtál a pénzről, egyrészt elkedvetlenített, de azután fokozta az akaraterőmet, hogy eltökélten és szilárdul haladjak a kitűzött cél felé. És szemrehányásokat tettem magamnak, hogy ilyenért egy pillanatig is szomorú voltam:

–Hát nem tudjuk világosan – szóltam magamhoz –, hogy az élet küzdelem! Fő dolog, hogy egészségesek vagytok mindannyian.

Azt hiszem, följuttok a IX. szimfóniára! A hangversenyt ugyanis ápr[ilis] 2., hétfőre halasztották!303

Nagy Laci-ügyre vonatkozólag kértem tanácsot. Még nem adtál! Tekintve, hogy a dolog sürgős, apa, kérlek, írass vagy írj e dologban. Amint Dezső leveléből kiveszem, Béláéknak fia született; a napokban elmegyek hozzájuk, és megírom orvosi szempontokból nézve a tudósításomat. (Én még nem tudok semmit ezen örvendetes családi eseményről.)

Ma – márc[ius] 15-én – vigyázni fogok a bőrömre, ne aggódjatok tehát.

Ma hó esett. Hideg van, de fűtésre nincs szükség.

Örömmel hallottam a hírt a vegyeskarról. Ha húsvétra mégis hazamegyek, ti. ha a laboratóriumi munka abszolúte szünetelni fog – én is be fogok állani. (Most kitűnően érzem magam, és mindenfele hurutokból kigyógyultam, korán kelek, sok tejet iszom, sokat járok, sokat eszem.)

Dezsőnek köszönöm a hosszú levelet. Írjon még Pájóról, és Laca is a barátairól. Pájó ügyének az eldőltére különösen kíváncsi vagyok!!

Engedd meg, apa, hogy én is figyelmeztesselek valamire. Azt álmodtam, hogy egy igen rossz lakást találtatok az utolsó pillanatban szükségből. Láttam, amint savanyú pofával szorongunk az ebédlőben, s te azt mondtad:

– A fene egye meg, minek is hagytuk körmünkre égni a dolgot!

Ez volt az álom.

Anyika, hallom, újra szegényvérűségtől304 eredő fejfájásokban szenved. Neki jót tenne, ha kapnánk szép fás udvart!

Ne haragudj rám, apa, ezért a szaggatott és helyenként talán sértően rövid mondatokba szedett levélért.

Kezeidet csók[olja] és ölel

jó fiad, Józsi

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/26.

1906. március 17.

Édes apám!

Ismét ünnepnap kettőnknek: a Te névnapod. Az én köszöntőim pedig lassanként egyformák lesznek mind.

Gyerekkorunkban könnyű a dolgunk; kezünkbe nyomják a verseskönyvet, hogy az érzelmeket, melyeket mint homályos ösztönöket csak egy gyermeki csókban tudunk kifejezni, körmönfont és tetszetősen összeállított retorikával mondjuk el. Ez végre még nem erkölcstelen dolog, csak hazug. Azután felnövünk; a homályból kezdenek kibontakozni az élet körvonalai, amelyeket egy-egy pillanatra nagyszerűnek, máskor meg kétségbeejtően nyomorultaknak látunk. És ekkor kezdjük valamennyire látni azt a helyzetet, amelybe belecsöppentünk, amikor élni kezdettünk. Ó, ez a meglátás sok kiábrándulást hoz, de meghozza a szülők iránti szeretet valódi, nemes erejét is. A gyerek nem tudja, mi vonzza őt az apjához, s mit kell köszönnie, amikor fehér ágyában lecsókolják a szemét. A férfi mindezt tisztán látja, tudja. Az érzései világosak, erősek.

S amikor ilyen tisztán megérezünk mindent, ismétlődik a gyermekkori állapot. Most hiányzanak a szavaink, a gondolatkomplexusok – ahhoz, amit némely alkalommal mondani szeretnénk. Kezünkben a retorika, a toll… és a gondolatok értékelése sem valami titkos mesterség többé előttünk. S mi némán állunk magunk elé bámulva, mert nem tudjuk kimondani, amit akarunk. Meg se is próbálom egyhamar, s azt hiszem, te, apa szerető öleléssel megbocsátasz ma megnémult kisfiadnak.

Így aztán vége a köszöntőnek is.

A mai postával címedre feladtam egy könyvet. (A múlt hónapban vettem még.) Stendhal „Vörös és feketé”-je: az első teljes magyar fordításban.305 Nagyon megszerettem ezt a csodaregényt, és úgy küldöm neked, mint egy darab énemet. Ne hidd, hogy a hőse: Julián tetszik nekem. Stendhal – a költő –, ő az én emberem. Szeretném, hogy te is gyönyörködj ebben a franciában, mint én, és írd a holnapi nap dátumát belé.

Nagyon keveset írtok, Apa, pedig én olyan szorgalmasan írok!

Ölel és csókol a kézcsókoló

Józsi fiad

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/26.

[1906. március 19. után]306

Kedves öregem! Elsősorban is mindannyitoknak köszönöm a kedves jókívánatokat, de nyomban zúgolódni bátorkodom, hogy különösen te: végleg beszüntetted hosszú és mulatságos leveleidet. Ez barátom, nem járja. (Mádi is nekiülhetne a tentásüvegnek.) Éppen szemlét tartok a levelek fölött: már két hete nem kaptam érdemleges értesítést az otthoni dolgokról. Javulj meg, Dezső, és írj!

Továbbá kérdezd meg Majláth Pistát is, hogy miért nem ír? Tőle is sürgősen várok értesítést. Szombaton ti. el akarok menni bizonyos Gomossy tanárhoz – mondd meg ezt neki. (Szombat reggelre tehát okvetlenül írjon nekem Pista.)

Ma küldöm haza a felgyűlt szennyest.

Jegyzék

törülköző 3 (4)

gatya 3

harisnya 3

ing 6

zs[eb]kendő 15 (18)

A zárójelbe tett számok azt jelentik, hogy: „nem tudom biztosan, talán 3, talán 4”.

Fölkérlek továbbá, Dezső, hogy keresd meg a Piszok Pusztai Bélát, és mint Bácsország szerkesztőjétől a legudvariasabb hangon kérd el Magyar Artúrnak Dér András meséje című novelláját és az én tanulmányomat: A modern magyar lyrát.307 Úgy látszik, az újság megszűnt. Mi már rég beadtuk a cikket. Ebben a dologban is járj el, amint teheted, és aztán haladéktalanul értesíts engem egy levelezőlapon. Munknak, aki a cikkeiért pénzt kap itt Pesten, ugyanis szüksége van a kéziratra.

Apa nem adott tanácsot, hogy menjek-e el Nagy Laciékhoz, vagy ne!? Kérdezd meg tőle, mi a teendő; nem késő-e? Erre is rögtön írj. (Fontos.)

Béláék kisfiát láttam. A kis Budanovits Béla pompás fiú. Igen szép nagy gyerek, amint mondják, de szerintem, nem hosszabb a normális 52 cm-nél. Persze az öröm határtalan. Két fiú 308 bizony nem tréfadolog!!

Ma találkoztunk Jancsiékkal Bella néniéknél: végre hallhattam hazulról hírt.

Grószi írja nekem, hogy „szüleid megszöktek a névnaptól! Már készülőben voltunk, hogy átmegyünk. Csukva volt a lakás. Mi az oka, nem képzeljük el magunknak?”

Talán apa behozta azt az újítást, hogy a névnapot mint buta szokást – nem ünnepli meg a szokásos konvencionális módján???

Erről is írj!!

Egyáltalán mindenről, hosszan!! – Én szombaton írok hosszú levelet, de te hamarabb küldj értesítést mindarról, amiről kérdeztelek, s ami engem érdekelhet. Dide–Étsy-ügyről309 is írj. (Menj át személyesen Didéhez, és egy újságinterjú alakjában írd meg a látogatást nekem. Ha nem tudod, mi az interjú, kérdezd meg először tőle Didétől mint az újságírás atyamesterétől, és magyaráztasd el magadnak a dolgot. Mi az interjú formája? stb., stb.) Tehát az Étsy–Lehotai310-ügyről így referálsz!

Olvastátok-e a B[ácskai] H[irlap]ban az Éjszaka dalát Kosztolányitól. Mi volt róla a vélemény a családban? Tetszett-e neked. Hát az ezt megelőző prózai dal, a Holdfény.

Lacinak most föladom dolgozatul a biciklit és a sintért. A bicikli szerkezetének a lényegét magyarázd el neki, valamint azt is, hogy micsoda egyszerű mód az, amellyel az emberi erő belevitetik a kerekekbe, hogy azok tova tudnak haladni.

A sintér mesterségére vonatkozólag emeld ki e foglalkozásnak közegészségügyi jelentőségét és szükségességét.

Kimerítő értesítést kérek továbbá a család minden tagjának egészségi állapotáról.

S ezzel végére értem az ügyeknek. Írjatok.

Ölel

Jóska bátya

### Lenhossék Mihály Csáthnak

Magántulajdon.

Meghívó kisnyomtatvány: Ngos Brenner József Úrnak

Bpest, IX. Üllői-út 70.

Pb.: Budapest, 906. márc. 23.

Okvetlen jöjj! Csókol, ölel

Lenhossék311

A „Budapesti Kamarazene-Kör” t[isztelt] tagjait értesítjük, hogy idei saisonunk utolsó 3 hangversenye f[olyó] évi

március hó 25-én és

április hó 1-jén és 8-án lesz.

Kezdet este 7 órakor.

Sütő-utcza 5. sz. a. díszterem.

AZ ELNÖKSÉG

Lenhossék dr.312

Biztosan eljöjjön, kedves kolléga! Lenhossék 313

### Csáth Pethes Imrének

Magántulajdon.

Boríték: Tek. Pethes Imre színművész úr

Helyben, Nemzeti Színház, Kerepesi út

[mellékelt boríték: Csáth Géza orvostanhallgató, Budapest, Főposta, Poste restante]

Mélyen tisztelt színművész úr!

Alulírott egy kérdéssel bátorkodom betolakodni az ön csodálatra méltó művészi konyhájába. – S bár nekem mint ismeretlennek semmiképp sincsen jogom, hogy azon tapsokon kívül, melyekkel az ön egyéniségének a N[emzeti] Sz[ínház]ban adózom, más úton-módon terhére legyek, mégis megkérdezem, ami itt alant következik: mert fogadásról van szó.

Az a kérdés, hogy az a ritka mód természetes póz, amit Ön nagyon drámai jeleneteknél – meglepetéseknél – használ (a szem a messzeségbe dülled, a száj kinyílik, a szemöldök felhúzódik, s a homlokbőr fölötte haránt ráncokba szedődik, s amelyeket például akkor is használ, amikor [a] Hamletben így szól: „ez itt a bökkenő”, vagy amikor a Párbajban átlátja, hogy az orvos fivére mivel gyanúsítja, vagy a Becsületben, amikor megtudja, hogy a húga elbukott, vagy… de nem folytatom. Szóval kérdés, hogy ez a póz – igazán bocsánatot kell kérnem, hogy nem tudom más szóval nevezni – a szívizgalmat akarja-e jelenteni? (Nem a szívgörcsöt mondom.) Hanem azt, amikor a szívünk valamitől egy óriásit dobban, és a nyakunkon érezzük a véráram lüktetését, s ekkor hirtelen szükségét érezzük, hogy egy nyögést visszafojtsunk (vagy hogy fiziologice pontosan körülírjam: a lágy szájpaddal elzárjuk a tüdőnkből kitörő levegő útját, mialatt a rekeszizom összehúzódik a nagy hasizmokkal együtt).

E sorok írója, mint sejthető, eme egyszerű élettani magyarázat mellett kardoskodik. A másik fogadó – egy fiatal színész – ellenben azt állítja, hogy Ön e mozdulattal az álmélkodást akarja kifejezni, egyéb semmit.

Bocsánatot kérve ezért az arrogáns levélért, kérem, méltóztassék mellékelt borítékban megküldeni a választ, hogy kinek van igaza??

Kiváló tisztelettel

Csáth Géza

orvostanhallgató

B[uda]pest, 1906. III/24.

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/27.

[1906. március vége]314

Édes apa!

E pillanatban Pistával együtt Bánovszky atyánknál vacsorázunk.

Örömmel hallom, hogy biztosan feljöttök. Én annyi partitúrát szerzek, hogy lesz dosztig. Egy kétkezes zongorakivonat és egy kétzongorás kivonatunk lészen.

Kérlek, ha jöttök, hozzatok 3-4 db egygrammos szublimátpasztillát (mert elfogyott), továbbá: 2 üveg Pollacsek-féle vas-elixírt (az orvos tanácsolta, hogy még szedjem).

Egyébként kitűnően érzem magam. Apa, de jöjjetek még vasárnap, ha lehet. Hadd legyünk együtt hosszabb ideig. (A rokonságban titokban tartottam jöveteleteket.)

Mindenkit csókol és vár kézcsókoló jó fiad,

Józsi

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/27.

[1906. március vége]315

Kedves Dezső!

Összevissza és csúnyán írom ide neked, ami üzennivalóm van, és ezért előre is bocsánatot kérek tőled. Nem az etikett mián, de mert művészietlen dolog. Következésképpen erkölcstelen is.

I.Pusztait ne hadd békén. Naponta telefonnal csöngesd föl, és kérdezősködj: mi lesz Munk cikkével és az enyémmel, s hogy adja ide 1. Dér András meséjét és 2. A modern magyar lírát. Ennek a dolognak okvetlenül járj végére, kedves öregem, mert nem akarom, hogy hányódó kéziratom legyen annál a többszörfölpofozott [!] alaknál, de főképp, mert Munk is, én is másutt egykettő leközöltethetjük az írásainkat.

II. Ez a második pont zártkörű közlés. Csak apának, anyikának mutasd meg. Ti. elhatároztam, hogy Nagy Laciékhoz nem megyek el. Végre is erre nekem nincs szükségem, s távolról sem akarok abba a gyanúba keveredni, hogy tolakodom. Tudok annyit, hogy a szigorlaton Nagy Laci protekciója nélkül átmenjek. Punctum.

III. Ez kérés. Ne haragudj a goromba levelemért. Egész világos, hogy dühös voltam rád, de még tisztább lehet előtted, hogy érzékeny és könyvező rózsaszínű pofabőrödre akartam hatni. Tanulj, öregem, miként ezt én teszem: végre is a tények nem sétálhatnak be a fejünkbe maguktól. S azt se lehet kívánni, hogy ott minden segítség nélkül mint emlékezeti képek sorakozzanak. Csak azt ajánlhatom, hogy sokat ismételj, sokszor. Pl. egy délután határozd el, hogy átolvasod a középkor egy316 akárhogyan, de átolvasod [!]. (Legjobb mindig három mondatban leírni a margóra a szakaszok tartalmát.) Szóval egy egész ciklust végigutazni az emlékezetben. Másnap már ráismerünk a tájakra (mert ismételni kell a kirándulást), harmadnap minden fű, fa, virág helyét jól tudjuk. Nem hiába mondták az okos rómaiak: „repetitio est mater stb…”317 Te azonban nem fogsz erre a tanácsra hallgatni, jól tudom, aminthogy nem etted szívesen ama bizonyos kellemetlen ételeket, amelyekből ha nem eszünk, nem kapunk tésztát. Fiú, ezek nélkül az ennivalók nélkül nem kapod meg a nagy és nemes emberi tudományok csemegéjét. Még kóstolót se. Ezt gondold meg. (Újabban kedvenc tervem, hogy belőled orvost csinálok, és együtt fogunk dolgozni.)

Figyelmeztetlek, hogy ha a reggeli zöld köpések még fennállanak, akkor ne cigarettázz. Sokat mosd az orrodat (mert neked hamar beduguló orrod van), és sokat sétálj a városon kívül. Engem talán azért viselt meg a növés oly kegyetlenül, mert nem voltam eleget szabad levegőn, hanem otthon hegedültem, festettem stb. stb. stb. stb. stb. (Ez az ügy még a tanulásénál is fontosabb.)

A lakást nézd meg, és hosszan írj róla. Rajzold le Szabadka térképéből ama tájat, hogy tájékoztass a ház helyzetéről.318

Az interjú, amit Didéről küldtél, igen rövid volt. Az interjú körülményeit igen hosszan, az interjút magát, azaz a beszélgetést igen röviden adtad. A nagy férfiú feleletét mindig lehetőleg szó szerint kell közölni. Vagy jegyezni, vagy úgy adni elő, mintha jegyezted volna. Itt éppen Dide fonákul kapkodó beszédmodora az, amit meg kellett volna kapnod, és mint érdekeset figyelembe részesítened. Ezért új interjú-feladatot adok. (Ráérsz a szünet alatt.) Ismét Dide a személyed. Elmégysz, és megkérdezed őt legközelebbi irodalmi tervei és olvasmányai felől. Meddig szándékozik még frázisoktól dagadó vezércikkeket okádni, mikor készíti el a Childe Haroldot; miért nem megy Párisba? Mit szól ahhoz, hogy mi néhányan itt Pesten komolyan féltjük az ő tehetségét? A feleleteket híven rekonstruáld. Továbbá hozd eszébe, hogy a Dorian Gray című könyvet319 holnaputánra vissza kell küldenie.

Lacit ösztönözd, hogy a biciklit és a sintért írja meg mihamarabb.

A Kabak-ügyre320 vonatkozólag annyit még, hogy a fenségről szóló befejezés feltételezi, hogy ismered Wagner operáit. Ezekre vonatkozólag meg kell jegyezned, hogy minden Wagner-operában van hősi küzdelem. Tannhäuser szembeszáll (karddal kezében) az egész királyi udvarral; Lohengrin – Telramunddal; Siegmund – Hundinggal; Siegfrid – Tafnerrel stb. Ezek a küzdelmek mind fényes és félelmetes zene által kísértetnek. Ha tanulni fogsz és Pestre jössz, majd együtt végigélvezzük az Operában.

Egyelőre azonban tanulj, hogy levágd a VI. osztályt. Egész vakációban mulatni fogunk. Mulatásnak nevezve az értékes és nemes szellemi munkát.

Írjatok. Mindenkit csókolok.

Ölel

Jóska

### Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának és id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5948/3/8.

[1906. március vége]321

Kedves Anyika! és Apa!

A hónapvégnek és az esős, büdös Budapestnek sötétszürke hangulatába: mint egy… erőteljes C-dúr akkord… mint egy ragyogó napsugár, mint egy finom illat… lebbent be ma a te küldeményed. Elsősorban is nagyon köszönöm, hogy jött, s főképp, hogy ilyen hamar, s legfőképp, hogy ilyen alkalmatos időben. A tojások is sértetlenül érkeztek meg. Pompásak és nagyszerűek, mint általában minden, ami a csodaládikából kikerült: a sonkától le egészen a tiszta zsebkendőig, melyeket én már jó ideje sajnos egyaránt nélkülöztem. (De nem kell megijedni, az orromat azért tisztán tartottam!)

Óriási átváltozáson mentem keresztül. Orvosi tanácsra igen lassan eszem. Eddig hiába próbáltam, de már egy hét óta annyira komolyan nekifeküdtem a dolognak (hogy ti. lassan megtanulok enni), hogy ma már természetemmé vált ez a szokás. Vérlázítóan lassan eszem. A vendéglőben legfőbb ambícióm, hogy a leglassabban evő nyárspolgároknál is lassabban eszem. Ideges alakok nem bírnak velem egy asztalnál enni, mert fölforr a vérük ennyi ökonomikus nyugalom és birkatürelem láttára, mellyel én az ételeken kérődzőm. Ezt mint örvendetes hírt írom meg haza magamról.

Tehát április 2-án találkozunk.322 Nem hiszem, hogy húsvétra hazamegyek, de mégis szerezzetek szabadjegyet, hiszen ezzel esetleg szigorlat után is utazhatom (jún[ius] 15–18.). A fölutazástokról a rokonság semmit se tud, mert titokban tartottam.

(Mellékelt levelet Majláth kezeihez, kérlek, juttassátok el.)

Mindenkit csókolok.

Kezeiteket csók[olja]

Józsi

A lakásunkról Dezső körülményesen írjon.

## 1906. április

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/28.

[1906. április 12.]323

Édes Apám!

Mióta Magyarország, mint a krízisen átment beteg – állandóan jól érzi magát, még nem írtam haza.

A béke324 kétségtelenül Méray csinálmánya és érdeme. Se a koalíció, se Bécs nem gondolkozott komolyan és szívósan a békéről; erre az emberre volt szükség, aki az ő világos számításaival addig beszélte tele az emberek fejét, míg be nem kezdték látni: ennek a bácsinak igaza van. A tegnapi Budapesti Naplóban (szerda) bámulva olvasom, hogy ugyancsak Méray jósolta meg az általános titkos választói jog diadalát is, akkor, 1903-ban, amikor azzal még senki se gondolt.325 Épp ezért, apa, ajánlom, hogy hozasd meg a kaszinónak a Die Phisiologie unserer Weltgeschichte und der kommende Tagot, az ő művét, amelyben a világ jövő folyása 25 évre úgy meg van jósolva, mint ahogy előre számítjuk a csillagok járását. – Nekem az egész békében az tetszik legjobban, hogy az egy embernek ilyen bámulatosan kivitt észmunkája.326

A kaszinónak megrendelted már a Magyar Szemlét? Holnap (azaz ma, csüt[örtök]) jelenik meg benne egy novellám,327 s ezzel végképp pesti íróvá leszek.

Paula néniék kicsit orrolnak a látogatás elmaradása miatt. Ők nem szóltak, de Margit. Azonban érveim súlya alatt ő is belátta, hogy Budapesten töltött 24 órából nyolcat aludni, négyet enni, hármat hangversenyezni és kilencet sétálni kell, s a rokonságnak semmi jogcíme, hogy innen vagy amonnan miatta elvegyünk.

Tegnap volt fönn Pista, továbbá Toskó igazgató is és neje. Én nem akarván az egész napot ide-oda járkálással ellopni, nem mentem el velök Újpestre, Rákospalotára, meg tudja a fene, hova nem, hanem azt mondtam, hogy laboratóriumban van dolgom.

Tegnap este hallottam Slezákot és Mozart Requiemjét. Az előadás igen jó volt. A Slezákénál stílszerűbb Mozart-éneklést még nem hallottam. A rekviemben vannak csodálatos komor részletek is (amit Mozarttól nem szoktunk meg), de általában nem monumentális muzsika, hanem játszi – akár a Don Juan vagy egy hegedűszonáta. Az énekkar pompásan hozta ki a hosszú és komplikált fugákat.328

A Műegyetemi Zenekari hangversenyünk is szerencsésen elmúlott.329 Szerencsésen, mert bár Haydn D-moll szimfóniájának utolsó tételében az összes brácsások elvétették a számolást, s a fúgába egyszerűen nem ugrottak be – az általános vélemény szerint ez a D-moll szimfónia volt a legszebb!!

Hétfőn éjjel Bella néniéknél aludtam, mert Pista bácsi Egerbe utazott szőlészkedni, ma már itthon van.

Hirkó, az öreg igen rosszul van. A guta ólálkodik körülötte. Sógora (Bódy dr.) – a Margit ura – Rudnaytól elvállalta a Pest megye főorvosságát, amelyről az öreg Hirkó Rudnay beütésekor leköszönt. Most persze a Bódy urat menesztik, és az öreg visszahelyeztetik. Attól félnek, hogy nem bírja visszafoglalni a hivatalát. (A másik két fiú, Béla és Feri előlépnek, szintén leköszönt megyeiek.)

A Műcsarnokban is voltam. Néhány elsőrendű dolog van itt, de összesen nem több, mint 18.330

Egyébként pedig egész nap tanulok. Itthon, füvészkertben, itthon, füvészkertben stb. stb. Most este pihenésképpen megyek Bolte bácsihoz négyvonóst muzsikálni.

A szennyesemet a héten küldöm.

Mindenkit üdvözlök. Az orvosszereket köszönöm.

Írjatok.

Kezeidet csók[olja]

Józsi

Mi lesz, apa, a pesti utaddal?? Erről még ma írjon Dezső.

### Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilona

PIM, V. 5948/3/9.

[1906. április 13. előtt]331

Kedves Anyika!

Egy órája nincs még, hogy kézhez kaptam az ennivalók azon impozáns garmadáját, amellyel a húsvéti ünnepeimet akartad megédesíteni. Nagyon köszönöm a temérdek illatot, ízt, a sok fehérjemolekulát és lóerőt, amelyeket mind te alakítottál át megfelelő – művészi formába –, hogy a szájam nagyobb gyönyörűségére befűtsek velök az én gépembe.

Miközben kibontottam a csomagot, eszembe jutott, hogy a süteményeket két részre kell választani. Az egyik rész az, amit a spajzból lopkodnék otthon, a másik, amelyet az asztalnál ennék meg. És meg is tettem a szétválasztást. (A lopott részt nagyobbra hagytam!)

Ma halebéden Bella néniéknél voltam. Ők egészségesek. Ma délután boldogünnep-kívánó levlapokat írnak.

Vasárnap Jani bácsiéknál leszek.

Hétfőn pedig Szentlőrinczen Róza néniéknél (Bella néniékkel együtt).

Egyéb hírek.

A sötétkék ruhámat kitisztíttattam, s a nadrágot újra megfoltoztatva kivasaltattam. Most ebből megélek nyárig!

Sokszor gondolok én is haza. Különösen a feltámadás délutánját látom előre. Szeles napos idő lesz, és ti (utoljára az erkélyről)332 nézitek a tovamenő emberáradatot.

Még egyszer köszönöm a csomagot (a fináncok 20 fillérrel megadóztattak). Otthon mindenkinél adjátok le a boldogünnep-kívánásomat, akiknek ti kívántok.

Kezeidet csókolja Józsi

### Id. Brenner József Csáthnak

Magántulajdon.

Szabadka, 1906. április 15.

Kedves fiam!

Az én Budapestre utazásom attól függ, hogy mikorra tűzi ki a Kúria az ott lévő városi ügyben a tárgyalást; úgy hiszem, hogy május közepére fog ez esni.

A nemsokára bekövetkező költözködés réme már egy bizonyos mérvű lázban tart bennünket; a héten kezdjük meg az irodai helyiség átalakítását, nagyobb ablakokat teszünk a kicsik helyébe, s kipallózzuk.

A szállítóval is megegyeztünk már, 60 koronáért visz el mindent, bútorszállító kocsikban. Körülbelül május közepe felé fogunk költözködni, ha akkorra készen leszünk.

A Magyar Szemlét már rég megrendeltem, de még nem kaptuk meg.

Okosan teszed, ha csak fővárosi lapokba írsz; ez legalább arra sarkall, hogy különbet írj. Gondosabban, lelkiismeretesebben és jobban megrágva a tárgyat fogsz dolgozni. Ha már akarod a tollat forgatni, és ha belekezdtél jókor, jól is teszed, hogy forgatod: törekedjél olyat írni, ami nem csak a B[ácskai] H[irlap] színvonalát éri el, mert azért kár a tintát fogyasztani, hogy a Bácskai H[irlap] egynapi életét élje a munkád, s annak a közönségnek szolgáljon, amely a B[ácskai] H[irlap]ot olvassa. Ehhez járul, hogy másképp értékeled még magad és a munkádat, ha más ruhában látod, s nem abban a díszes társaságban.

Mennyire vagy a tanulmányaiddal? Haladsz? Ismerőseinket, a rokonokat üdvözöld. Csókolunk,

szerető Apád

### Csáth Brenner Etelkának

PIM, V. 5948/2/3.

Levelezőlap (tulipánnal díszítve): Tekintetes Brenner Etelke Viktória úri kisasszonynak

Szabadka, Deák utca 5.

Pb.: Budapest, 906. ápr. 28.

Kedves Etelkém! Most ½ 5. Künn jégeső zuhog, és mi ezen az álmos szombat délutánon itt tanulunk benn a kis szobában. Az elmúlt hét eseményeit igazán össze lehet foglalni ezen a kisded levelezőlapon. Az előadások ismét gőzerővel folynak. A laboratóriumi munkának már csaknem vége, mert maholnap mindenki nekifekszik az egész napi tanulásnak. A boncteremben most kínlódunk délutánonként az agyvelőboncolással: én és Munk.

Egyéb esemény: csütörtökön megjelent a B[udapesti] Naplóban egy tárcám,333 melyre te egyszer azt mondtad: „te, Józsi, mindig olyanokat írsz, hogy nem lehet megérteni.” – Nem szép tőletek, hogy egész héten nem írtatok.

Ölel, csókol (és mindenkit)

Jóska bátyád

Dezső tanul?

Mi van a lakással?

Apa mikor jő?

Ma megyünk Urániába!334

Anyika hogy van a fejfájásokkal?

Laci igyon sok tejet!

Hát Majláth úr?

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/28.

[1906. április 29. előtt]335

Kedves Tettet!

Ma ért haza a szennyesem. Ha tiszta lesz vasárnapra, akkor Árpi elutazásakor vigyétek ki az ő kupéjába, ahonnan én Pestre [!] – ha értesíttek – haza fogom vinni.

Nem írsz semmit a zsúrokról.

A közelben lévő hurcolkodásokra neked a következő tanácsokat adom.

A hurcolkodás megkezdése előtt jó néhány nappal helyezd biztonságba D[ecsy] Nagymamánál a kosaramat (amelyben összes titkos írásaim és pályázataim vannak), továbbá vázlatkönyveimet és kottáimat. Gondoskodj a festékekről és a festőállványról is, amely nem tudom, hogy Grószinál van-e. Ha igen, úgy csak maradjon ott. A kosarat csak akkor vidd át az új lakásba, ha már egészen készen lesztek.

Figyelmeztetlek még, hogy minden erődet vesd latba, hogy az ún. gyerekszobában csak mi ketten aludjunk, vagy hogy a mellékhelyiségben (az irodában) kapjunk külön szobát. Írj meg minden berendezkedési tervet, s azt is, vajon az irodaablakokat elég nagyokra csinálják-e. Beszéld meg anyikával, hogy a régi címtáblák közül egyet ott hagyjatok, és az alá festessetek! egy értesítést, hogy

Dr. Brenner József
ügyvéd irodája

Miklós utca 40 sz. alatt
a Teréz templom
megett van. Értesítés
itt az udvarban!

(A Grószi szekrényének a tetején vagy a háta megett a gangban van nekem egy erős alkalmas horgonylemezem!!)

S azután, hogy egyik béresgyereket fölfogadjátok ilyenképpen: „öcsém, mindenkit, aki engemet keres, elvezetsz ide és ide, se ezért kapsz fejenként mondjuk 15-20 krajcárt”. Mondom: ezeket anyikával beszéld meg, mert apa úgyis tudom, fölöslegesnek tartja. Írj. S e levelet senkinek se mutasd.

Ölel

Jóska

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/29.

[1906. április 29.]336

Kedves Apa!

Nagyon köszönöm – elsősorban is –, hogy a szennyest, azaz a tisztát olyan expressz gyorsasággal, s olyan dús mellékrakománnyal súlyosbítva kaptam vissza. – Mint egy király az újonnan elfoglalt birodalom felett, úgy néztem én szét ma este a tiszta zsebkendők jó szagú garmadáján. Néhány zsebkendőt az utóbbi időben itt mosattam, s azért nevezem jó szagúaknak az otthon mosottakat. (Azokból ugyanis dől a klórmészszag, amit elvégre is rövid idő alatt megun az ember.)

De nem folytatom a köszönést, mert már ¾ 12 az óra. (Vasárnap.) Csak (összegzésképpen) csókoltatom anyika kezeit.

Írtad, apa, hogy május első felében jössz. Jó lenne tudni, mikor.

Mihelyst megtudod, írd meg, kérlek! És természetesen, ha már jössz, egy éjjelre maradj itt az opera miatt. Ha szerencsések leszünk ugyanis a terminusban, akkor… éppen mire fölérsz, itt lesz Puccini, aki különben két hétig itt marad.337 Ez alkalommal előadják (kitűnőek a pesti Puccini-előadások) a Toscát és a Bohéméletet. Mind a két darab a modern zenének valóságos dokumentuma. Csak annyit mondok, hogy pl. a Bohémélet húsvéti előadásán annyit élveztem, amennyit operában még nem. Ez nem a jövő zenéje, ez a máé! Nemesebb és újabb, meglepőbb és bájosabb művészi gyönyörűség nem terem a XX. századbeli ember számára, mint Puccini muzsikája. Ezt nem azért írom, hogy gusztust csináljak, hanem mert úgy áll a dolog, hogy Puccini az a muzsikus, amilyenné én – mielőtt még őt ismertem – mindig akartam lenni. Merész ember, nyakas ember, hangulatember.

Azért, apa, úgy nézd, hogy opera-előadásra itt maradj. Nálunk jó szállásod lesz, és nem kerül sok pénzbe – sőt semmivel se többe, mint különben, ha este mennél!

A Magyar Szemlétől 10 koronát kaptam. Természetesen óriási befektetéseket eszközöltem, melyek közül a bicskavételt, a cipőcsináltatást és ruhavasaltatást mint olyanokat említem.

Copperfieldet megnézem.338

A tanulásról annyit írok, hogy amennyit bírok – tanulok. A szigorlatnak mindenesetre nekimék.339

## 1906. május

### Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/10.

[1906. május 4.]340

Kedves Anyika!

Én nem írhatok a Lacáról, mert ott van melletted, és nem iparkodhatok, hogy megnyugtassalak, mert a ti értesítéseitek azok, amelyek engem – minket – teljesen megnyugtattak. Semmi kétség, hogy az operáció teljesen sikerült (különben a láznak már be kellett volna állnia), s ezzel a szomorú kis esetnek (mely nem jelentősebb, mint bármely kéthetes kis gyerekbetegség) örvendetes vége van. A Laca egészségesebb lesz, mint valaha, és fölemelt fővel henceghet az osztályában: „mutasson föl valaki egy d[ara]b hashártyát a sajátjából, mint én!” Kétségtelen, hogy mint valami újdonsült kis arisztokrata fog visszatérni Haza, mint akit az orvos kése és a kiállott szenvedések vitéz férfiúvá és a boldogság lovagjává avattak. Mert komolyan hiszem, hogy a szenvedésekkel mintegy előre fizetjük meg a jövendő boldogságunkat, s minél több valakinek ez a szenvedésekből deponált összege, annál vígabban élhet majd annak a busás kamataiból. Mennyi pénze van most a kis öregnek berakva! Akár iskolába se járjon! Még talán emeletes házat is építhet belőle! Abban a házban én is kérek 18 szobát. (Egyet orvosi rendelőnek. Egyet könyvtárnak és laboratóriumnak. Egyet operációs teremnek, egyet váróteremnek, egyet előszobának, tízet betegszobának, egyet zeneteremnek, egyet hálószobának, és egyet… ezt találja ki Laci.)

Újra megkezdtük a hármas köztársaságot én, Dide és Árpi. Pompás. Most két szobánk van. Ha nálunk tisztogatnak – oda megyünk át, míg Dide, hogy együtt legyünk, nálunk vacsorál. Ez alkalommal óriási komplikációk jönnek létre. Dide ti. teázik, de nem kakaózik, mi Árpival mindkettőt csináljuk. Ezért szükségessé vált két cukortartó fölállítása (egy hármas teázó és egy kettes kakaózó cukortartóé). Természetes, hogy a teázócukrot az ún. hármas közös veszi (amelyben mind a hármunk pénze fekszik), míg a kakaócukrot a kettes közös vásárolja (amelynek érdekkörébe csak én és kis öreg tartozunk). De jött egy bökkenő. A spirituszt mind a hárman használjuk. Igen ám, de azt nem lehet így kezelni – már azért sem, mert ugyanannyi tej felforralására kevesebb hő kell, mint ugyanannyi víz felforralására (lévén a víz fajhője igen nagy). Árpi e végből két délutánt számolt (kis noteszában), és megállapította, hogy Dide a spirituszköltségeknek (tekintve, hogy két findzsa teát iszik) éppen 0,291 részét tartozik viselni. Dide erre fölfolyamodással élt, hogy ő csak egy szem cukrot eszik, ami összesen annyi, mint két darab, míg én három darabot fogyasztok egy findzsára, és Árpi ötöt (!) egyre. Azóta Árpi éjjel-nappal számol, és biztat bennünket, hogy pár hét alatt biztos eredményt mond. – (Ilyen fene dolog Pesten lakni!)

Ami engem illet, teljesen egészséges vagyok. Jól érzem magam. Készülök szigorlatra egész nap. Holnap megyünk Lohengrinbe.

(Rémhír)

Bánovszky, a budapesti egyetemi hallgatók imádott atyja, a legolcsóbb vendéglős, a krémes lepény és gőzben sült feltalálója: felemelte az ebédek árát. Most 40 krajcár egy ebéd. (De 15 ebédet 10 korona 50 fillérért adnak. S ezért vettem bérletet.) Tavaly január óta ez már a második áremelés, és a pesti asszonyok (Helén néni, Paula néni) tanulsága [!] szerint még ez is olyan olcsó, hogy abból a pénzből házilag elő nem lehet állítani az ilyen ebédet:

1. Leves

2. Borjúsült (v[agy] főzelék hússal)

3. Két darab krémes pite (v[agy] diós metélt porció)

Egy-öt darab fehér, puha kenyér

De Bánovszky hízik és nyer. Hogy hogyan nyer, azt senki se tudja, de nyer. A hasa mindennap egy cm-rel nő kerületében, és az aranylánc minden hónapban egy karikával hosszabbodik. Ez az áremelés sokak szerint azért történt, mert a lánc nem tudott lépést tartani a hassal, és egyszerre két karika betétele vált sürgős szükséggé, amiért is a felemelésnek meg kellett történnie.

Itt bemutatom Bánovszky atyánkat bájos mosolyával és nagy hasával.

Ő engem vagy mást éppúgy kiszolgál, mint egy pincér, s amikor feladja rád a kabátot (akinek a zsebében öt forint „zsebpénz” terpeszkedik), nem jut eszedbe, hogy ennek az embernek gumirádlis fogata van, melyben vasárnaponként a Stefánia úton végigfeszít.

Rossz emberek azt mondják, hogy ilyenkor hasonlít ő a Beketow cirkusz tudós disznójához, aki szinte fogatot hajt? De ennyi elég a pesti kedélyességekből.

Most egy megdöbbentő hír következik. Az ún. szigorlati díjat még e hó tizenötödikéig – mint hallom – le kell fizetni a dekanatusban. (Ha a lapok nem fizetnek nekem, azaz nem közölnek addig valamit, akkor az egész összeget kérnem kell majd.) Ha sürgősen szükség lesz reá – írok. Előbb ne küldjétek.

Az iroda átköltözését el ne feledjétek B[ácskai] H[irlap]ban közöltetni, valamint a B[ácsmegyei] N[apló]ban is vagy két hétig, és egy bérest fölbérelni az udvarból az eltévedt báránykák (akarom mondani, kliensek) vezetgetésére.

Végre köszönöm, hogy olyan kimerítően tudósítottatok Laci állapotáról. Nagyon jó volt.

Csókollak mindannyitokat.

Kézcsók,

Józsi

A kisbátyát üdvözlik és csókolják még.

Dide

Árpi

és

Amunk (vagyis az Artúr)

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/31.

[1906. május 6.]341

Vasárnap

Kedves Dezső!

Ma még nem jött értesítés, hogy Lacika mint van, de tekintve a tegnapi levlapot, melyen egy pompás székletétel örvendetes bekövetkezését jelezte apa – bizonyosan tudom, hogy jól van az öregúr! Kérlek azonban, hogy míg a kórházban van, mindennap egy levlapot küldjetek.

Ma sehol se voltam, csak a Vigadóban egy szimfonikus hangversenyen. Tegnap pedig az Operában Lohengrinben. Te már beleszagoltál, öregem, abba, mi az a nagyszabású zenei élvezet, s azt hiszem, hogy már ez is elég ok lesz arra, hogy minden erőddel törekedj szellemileg élő ember lenni, azaz tanulni és Pestre jönni, hogy itt nagy kanállal edd az élet azon élvezeteit, melyek pl. egy

Puccini-, egy Wagner-opera meghallgatása.

Egyébként, amint tudod, Puccini, a világnak ez idő szerint legnagyobb élő zeneszerzője: Pesten van. Látni fogom őt a Pillangókisasszony premierjén. Majd írok neked róla!

Kérlek, hogy terjeszd apa elé a következő interpellációmat. Hallottam (még tőle), hogy abban a melléképületben, melyben az irodának két helyisége leend, még egy helyiség van, mellyel nem tudja még, mi lesz. Sejtem, hogy azt lehetne diákszobának berendezni. – Add elő, hogy tekintve 1. azon körülményt, hogy egy szobával több szoba az mégis több, mint ha kevesebb volna, 2. másodszor, hogy én rendetlen természetű ember vagyok, s hogy ily módon akarva, nem akarva bontom a ház békéjét, 3. hogy anyikának is régi óhaja egy külön diákszoba felállítása, 4. hogy különben is kicsinyek a szobák, s ott nehezen férünk majd el egymástól és a sok bútortól, 5. hogy sok könyvemnek, papíromnak és műszereimnek alkalmas helyet a tisztességes szobákba úgyse lehet adni, 6. hogy a cselédek a konyhában is alhatnak, mindezeket tekintve ne csináljanak ebből a szobából cselédszobát (amint a terv, ha jól emlékszem, volt), hanem nekünk egy örökös úri diákszobát.

Ölel

Jóska

Írj.

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/29.

[1906. május 7. vagy 8.]342

Kedves öregem!

Az ügy sürgős. Arról van szó, hogy ma postán küldtem ugyane szállítmányképpen a kosaram kulcsát. (Apát nem akartam terhelni a dologgal, tehát téged kérlek meg.) És fölszólítalak, hogy a kosarat óvatosan kinyitva, a fenéken elhelyezett okmányokat szedd ki, s keresd meg köztük:

I. érettségi bizonyítványt,

II. keresztelőlevelet.

Óvatosan!! szedd ki a sok írást, és ne zavard össze (különösen a levelesládára vigyázz). A naplóimba ne nézz (azokat magyarázat nélkül nem szabad olvasni, mint tanulatlan embernek a Szentírást). Tudod, hogy nemcsak öcsémnek, hanem barátomnak is tartalak (ami az előbbinél sokkal több), és hogy előtted nincsen titkom se, de arra kérlek, hogy még ne bántsd. Azokat az ügyeimet, melyek bennök vannak, majd csak élőszóval szándékozom az orrodra kötni. Miért is fölszólítalak, hogy csak az esetben nyúlj a ládához, ha kész vagy utólagosan becsületszavadat adni, hogy ott nem fogsz turkálni. A kért okmányokat küldd ajánlottan. Azaz elég, ha akkor küldi apa, amikor a pénzt is (80 koronát), a szigorlati díjat. A szigorlatra ti. indexszel jelentkezik az ember, de a szigorlati díj lefizetésénél (melynek határnapja május 15.) a keresztlevelet és a születési bizonyítványt is be kell nyújtani. – Ha tehát már úgyis költünk ajánlott levélre, célszerű lesz a pénzt is ebben küldeni.

A kulcsot (minthogy becsületszavadban megbízom) tartsd magadnál, míg hazajutok.

Lacát csókolom. Hogy sikerült a gaze343 kivétele?

Piukovitsné temetéséről is írj!

Mellékelt receptet csináltasd meg, és haladéktalanul küldd.

Olvassátok el, amit Pucciniról írtam (a Magyar Szemlébe, csütörtökre).344

Írj a Nagymamákról, a vizsgákról, a tanárokról, Majláthról, az apáról, Mádiról, a prepáról,345 Sándorról, a tanárról és különösen a családi ügyekről. Látod, én annyi dolgom mellett olyan hosszú leveleket írok!!??

Ölel

Jóska

Csók[ollak] mind[annyitokat].

Szigorlattal jún[ius] 15-én kész leszek.

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/30.

Levelezőlap: Brenner Dezső gimn. tan.

Szabadka, Deák utca 5.

Pb.: Budapest, 906. máj. 10.

Kedves öregem! Én a kulcsot föladtam. Tévedés kizárva, a posta vesztette el. Rajzold le a kulcslyukat, végy kulcsot, és intézkedj, mert az ügy sürgős. Ma jelentkezem szigorlatra. – Igen örülök, hogy olyan tisztességesen dolgozol! Úgy látom, hogy neked sikerült megmagyaráznom, hogy hogyan kell akarni. Lacikát csókold meg a sebhelyén, ha begyógyul: énhelyettem. A csomagomat a szennyessel holnap küldöm. Mondd el apának, hogy szűken vagyok pénz dolgában, mert Nagy Laci-féle szövettani kurzusra (12 korona) 6 pengőt adtam ki, úgyhogy nekem az életre csak 24 forint maradt. Ennek okáért kérem, hogy ha küldi a szigorlati pénzt, dugjon be egy tízkoronást még. Intézkedj és írj. Borzasztó, mennyi dolgom van. Ölel Jóska

## 1906. július

### Tóvölgyi Elemér Csáthnak

Magántulajdon.

Igen Tisztelt – Kedves Kollégám!

Ne vegye rossz néven, ha kedves levelére csak most felelek, de nekem igazán hazudnom sem kell azt, hogy igen el vagyok foglalva, és azért nem juthattam eddig az íráshoz.

Biztosítom róla, hogy szíves baráti érzelmeit teljes szívből viszonzom, és csupán az az óhajtásom, hogy Hozzátartozóinak az Önbe és Önnek viszont a jövőbe vetett minden reménysége teljesedjen – aminthogy ismerve Önt, Kedves Kollégám, meg vagyok teljesen győződve, hogy úgy is lesz.

Nagyon irigylem, hogy már ha nem is éppen a falusi, de mégis legalább a vidéki levegőt élvezheti. Magam is szívesen szabadulnék már, de hát hiába, még július 20-a nem érkezett el. Vigyázzon, mert egyszer csak azon kap rajta, hogy ott szaladgálok Szabadkán. Elvégre ezt csak úgy írom viccképpen, valószínűleg Ugocsába rándulok, de hát speciel Szabadka engem igen érdekel – hogy miért éppen Szabadka, azt nehéz volna kitalálni.

Ami a jó öreg váltólázat illeti – a fene egye meg. Remélem, azóta már meg is ette – ha nem tette volna – úgy próbálja meg a mellékelt receptet – egynéhányszor, ahol a Chinin csütörtököt mondott, igen bevált.

Mulasson jól és gondoljon olykor szerető barátjára,

Dr. Tóvölgyi Elemérrett [!]

[1]906. VII/2.

### Sztrókay Kálmán Csáthnak

PIM, V. 6050/23.

Boríték: Mtsgs. ifj. Brenner József orv. hallgató úrnak

Szabadka

Pb.: Szabadka, 906. júl. 9.

1906. VII. 9.

Kedves Szepi,

bocsásd meg, hogy tegnap délelőtt kézhez kapott becsesedre eddig még nem foganatosíthattam intézkedéseket, s bizonyos, téged nem érdeklő okok miatt a kaszinóban nem kereshettelek fel.

Azt hiszem, semmi esetre sem fogod furcsállani, hogy immár levél útján kért kölcsönödet még azonnal (tegnap) nem juttathatom kezedhez, s belátod azt, hogy a művelet némi nehézségekbe ütközik nálam. Biztosítlak arról, hogy ha módomban lett volna, már régen kiegyenlítettem volna követelésedet. Hogy nem volt – az nem szép tőlem, de lelkemre, nem tehetek róla.

Nincs kizárva azonban, hogy mire e levelet megkapod, már kezedben lesz az illető összeg, s nagyon leköteleznél, ha tudatnád, hogy ama 7k[oron]án kívül nincs-e még valami tartozásom nálad? S ha van – bármily csekély is –, úgy igen szépen megkérlek, írd meg, vagy add másképp tudtomra.

Késlekedésemért kegyes elnézésedet kérve kitűnő tisztelettel üdvözöl

Sztr. K.

### Decsy János Csáthnak

Magántulajdon.

Boríték: ifjú Brenner József

III. éves orvostanhallgató úrnak

Szabadka

Pb.: Pozsony, 906. júl. 11.

Kedves Józsi Öcsém!

Mindenekelőtt köszönetet mondok friss tudósításodért, mely oly részletes, akárcsak Te is ott jártál volna Fiumében Nákóéknál.346 Sajnos (vagy nem sajnos?) abból a […]ból neked nem jutott.

Bár azt előre tudtam, hogy vizsgáid sikerülni fognak, mindazonáltal fogadd jókívánataimat. Sok még a három év, de megérem azt is, hogy a legutolsónak sikeres befejezéséről értesíteni fogsz, vágy és reménylésem, hogy ekkor már nem leszek mozgó bizottság, és úgy a szerencsés befejezést együtt ünnepeljük meg.

Pista, a „kis öreg” volt nálam hat napon át, aztán a Vág völgyén át Anyjához Kassára utazott. Fürdés, ladikázás és kirándulások voltak szórakoztatói a nehéz vizsgák után, melyből hatodiknak került ki. Muszáj ott tanulni, mondja ő, hogy egy másik elébe ne jöjjön. Nagyon kifejlesztették közöttük a vetélkedési kedvet, ami ismét onnan ered, mert a további tiszti kinevezéseknél igen nagy befolyással van az, hogy az iskolák teljes befejezése után hanyadiknak került ki onnan.

Az én itteni működésemre nagyon kedvező, hogy hűvös idők járnak, különben sokat kellene kiállanom a gőzgépektől anélkül is eléggé befűtött átvételi helyiségekben. Július végével – az átvétel egy részével készen leszek. Augusztusban szabadságra szeretnék menni, ha sikerül. Szeptemberben pedig folytatom és talán be is fejezem az átvételt, mert ez idő szerint nem készítettek el minden posztót, mit átvennem kellene.

Bolla temetése tegnap, 10[-én] – volt.347 A kerületek képviseltették magukat. A VII. kerület 1 sz[áza]dos és 1 főh[adna]gy által. Föltűnő volt, hogy egyetlen tábornok sem volt a temetésen. Ennek az okát még nem tudom. A temetés katonai díszelgés nélkül ment végbe, saját kívánságára, mert mint ő állítja végrendeletében: rajta nagy méltánytalanság esett. Tehát egyszer érezte ő is, hogy mily jólesik az.348

Csókol mindnyájatokat Mádival együtt szerető bátyád,

Jani349

### Pártos Bence Csáthnak

Magántulajdon.

Tolna – Ozora, 1906. július 27-én.

Kedves Barátom!

Azt éppen nem mondhatnám, hogy az ásító unalom gyötör itten az én kedves Sió-parti tanyámon, és talán a rómaiak hírhedt császárának, Domiciánusnak türelmi mesterségére: a légyfogdosásra lennék kárhoztatva, de az én kedves Szepi barátomat mégsem hagyhatom egynéhány tollvakarintás nélkül.

Már a tizedik napja, hogy jobb sorsra érdemes reménnyel várok, lankadatlan kitartással várok, hogy postafiókomból egyszer csak egy szabadkai billoggal lenyalt koperta potyog ki, de úgy látszik, hogy utóbbi levelem csak amolyan retorikai kérdés maradt, amire a stiglictika [!] régi jó normája szerint a szónok tudvalevőleg nem vár feleletet. Most alighanem úgy jártunk, édes pennaforgató barátom, mint a tánciskolában a kezdő férfi növendékek, kikre Terpszikhoré350 fürge lábú oktatója a kezdet nehézségeiből eredő ügyetlenkedések miatt nem mer hölgy partnert bízni, és így fiatalember fiatalemberrel kénytelen rakni a különböző lábbeli mulatságokat.

Így ti. az a komikus eset szokott megtörténni, hogy a táncosok – egyneműek lévén – többször nem tudják, hogy melyikök vezesse a másikat, jobban mondva: ki a fiú, és ki a leányzó. Nos hát – véleményeim hívséges osztályosa! – így volnánk mi is. Vagy Ön játssza a szemérmes hajadon szerepét, ki a szívbéli leveledzés terén a jó öreg szokásjog értelmében mindig megvárja, míg a másik bocsátja útjára azt a bizonyos „első levelet”. Avagy talán én játszom fájó kebellel a megbántott szüzet, ki még csak arra sem reflektál, hogy enyhítő körülményeket lódítson a nyakába az ideálja, mert hiszen ha meg akar bocsátani, minek ahhoz a kifogás?…, ha pedig nem, úgy már egy kis canossai vekszatúra [!] sem segít az elmérgesedett környülállásokon.

Minek lenne hasonlat a hasonlat, ha nem az a cél, hogy sántikáljon. Én meg vagyok győződve, hogy a mi esetünkben nem így szól a nóta. Sőt én, ha nem csalódom, a való tényállást is jól gyanítom. Valószínűleg úgy áll a dolog, hogy félreértettük egymást. (Ó, Zeusz és ti többi örökké boldog istenek!… Ha már meg nem is, de legalább arra vigyázzunk, hogy félre ne értsük egymást!)

Én ti. legutóbbi levelemben jeleztem, hogy a Balaton partja felé fog vágyódni a lelkem. Ön tehát azt hitte, hogy szorosabb értelemben vett utazásról vagyon szó, és így a kézhez nem jutás tüntetése alatt, vagy attól való félelmében nem akart hiábavaló munkát végezni. Hát én egyszer s mindenkorra ünnepélyesen kijelentem, hogy nem hiába cigány vér is csörgedez az ereimben, kóborlási hajlamaim mindig győzedelmeskedni szoktak a veszteg maradás egészséges érzetén. Mivel pedig ez idő szerint kissé babilónos helyzetem351 miatt nagyobbfajta császkálásokra alkalmam nincs, tehát kisebb vánszorgásokkal kell beérnem. Alig van hét, hogy legalábbis három helyen ne egyen a fene.

A Balaton szépséges tája, ez a magyar eldorádó meg oly közel van hozzám, hogy vétkes könnyelműség volna részemről, ha ezt a distanciai előnyt kiaknázatlanul hagynám. De azért egy-két napnál hosszabb időre nem terjednek a kirándulásaim, és így a hozzám érkező leveleket akadálytalanul kézhez kapom.

A Balaton partjára egyébként már csak azért is jólesik el-ellátogatnom, hogy rusztikus hajlandóságaimat épületes társalgásokkal némileg kipallérozzam. Valamikor hegedülni tudásom fénykorában igen kapós matéria voltam az egyes fürdőtelepeken rendezett hangversenyekre. Ma már nehezen vagyok ilyesmire kapható. (Elég a koncertből télen is.) De azért más egyéb, az eszmeváltó díszes körök szórakoztatására való munkára szívesen vállalkozom. Vasárnap p[éldának] o[káért] Bogláron csinos kis irodalmi és művészeti összejövetelt rendeztünk. Mivel zene, szavalat, humor bőven volt képviselve, nekem felolvasásra kellett vállalkoznom. Úgy terveztem, hogy legutóbb megírt dolgozataim közül fogom valamelyiket bemutatásokkal fűszerezve felolvasni. A Szeged és Vidéke számára írtam egy kimerítő tanulmányt a tánc és a művészi zene viszonyáról. Ez különösen alkalmas lett volna, ha még hozzáveszem azokat a zenei termékeket, mikre a dolgozatban hivatkozás történik. De sajnos, hiába akartam egy bunda alatt kettőt vakarózni, nem sikerült. A lap nem küldte el az illető számot. Szombatig reménykedtem, hogy talán a Bácskai Hirlap ideér, és a diáknótáról írott dolgom kimentene a zavarból. Az öcsém vállalkozott rá, hogy az egyes nótákat, a legújabban gyűjtött selmecieket is, illusztrálásul elénekli, de hát a B[ácskai] H[irlap] sem jött meg. Nem szólva arról, hogy egy pompás dolgot írtam a Somogy vármegyének352 (meg is bántam azóta, más helyütt legalább húsz pengőt kapok érte), és Sas Edének is küldtem egy cikket Kéler Béláról (halála évfordulójára!) a Nagyvárad számára, de egyik csemetémet sem volt szerencsém nyomdabetűs köntösben látni. Így szombaton késő este – szaggató fogfájás közepette – le kellett ülnöm, és új dolgot írni a másnap tartandó felolvasásra. A kéziratot elküldtem Ágai Bélának Az Ujság számára, de tudom, visszaküldi.353 De azért nem adtam fel még a reményt. Keservesen kínlódott dolgaim mindig vagy nagyon jók, vagy olyan ostobaságok, hogy az olvasó elküldené érette a szerzőjét üdülni valamelyik – szanatóriumba.

Hogy az ilyenféle esetek egy kis bosszúságot okoznak az én szegény fejemnek, azt könnyű elbeszélni is, meg elképzelni is. Ez a gazemberség részemről a legstílszerűbb, mit csak el lehet képzelni, mert túlságosan jóhiszemű eljárásommal saját magamat csalom meg. Elhitetem magammal, hogy szívességet teszek odaadó igyekezetemmel másoknak, pedig csak gúny és nevetség tárgya leszek azok előtt, kiken nagylelkű készséggel segíteni vélek.

Három példával fogom igazolni Önnek, jó barátom, hogy érdemes-e még a pocsék világon önzetlennek lenni. (Én azt hiszem, hogy ezek közé a csodabogarak közé tartozom.)

A Szeged és Vidékének Hegyi Aranka halála hetének vasárnapjára írtam egy kis megemlékezést a művésznőről, kinek alakját felejthetetlen emlékeim közé sorolom. Kosztolányi, közös jó barátunk, ostobának nevezett (és méltán), amért [!] oda küldöttem e cikket. Másolatban elküldtem a Pesti Hirlapnak is, honnan levélileg azt az értesítést kaptam, hogy őszinte sajnálkozással kell lemondaniok a közlésről, mert már egy vidéki lap hozta. (Schmittely utóiratnak eltitulált mindennek, amért olyan futóbolond vagyok, és nem úgy teszek, mint más okos ember, ki először jó pénzért a fővárosban közölteti dolgait, és csak azután ereszkedik le a vidékre.) Mikor a szögedi laptól az illető számot kértem, még csak válaszra se méltattak.

Ott van továbbá a Somogyvármegye A szerkesztők állítólag jó barátaim. Leküldöm nekik annak idején expressz levélileg a Dóry-Csudnay botrány354 leírását, melyet minden riporternél én előbb tudtam meg, és a szerkesztő urak papírkosárba dobják. Én azt hittem, hogy Göndörnek teszek vele szívességet, legalább a szerkesztője látja, hogy barátai jóakarattal támogatják őt. Ha a Napnak leadom, mennyit kapok érette? A napokban az arató munkásság mozgalmáról kimerítő tudósítást küldtem a Bud[apesti] Naplónak. A dolgot gyorsan kellett volna leadni, mert napi aktualitás volt. A lap jeles fiatal szociológusa még azt sem üzente meg, amit annyi rossz verssel megtesznek, hogy nem közölhető. A Bud[apesti] Hirlap a nyáron át tiszteletpéldányt küld nekem, hogy tudósítsam őket (de nem díjmentesen) a túladunai355 eseményekről, és én e hivatásomat, jobban mondva megbizatásomat, hiábavaló egyéb munka miatt elhanyagolom. És mindez azért van, mert én nem szeretek „imponálni”, és olyan rongy lapoknak is, mint a Karánsebes és Vidéke (állítólag 40 előfizetője van), eredeti, új dolgot írok, ahelyett, hogy számtalan régen megjelent dolgaimat engedném nagy kegyesen leközölni.

Vagy két kilóval könnyebben érzem magamat, hogy kiönthettem epeízű keserűségemet. De az ég szerelmére, nehogy azt higgye, hogy a Bácskai Hirlapra is neheztelek.

No, még csak az kéne! Hogy bebizonyítsam az ellenkezőjét, legközelebb megint küldök kéziratot. És ha esetleg Ön találja kimondani a szentenciát: untauglich,356 hát lekapom a sipkámat. Utóvégre az olyan ember véleményére csak kell adni, ki ért hozzá, de mikor cseszkók357 hencegnek, hogy aszondi: „Kivégezzük a hóhért. Szerkesztő volt valamikor a lelkem, hadd érezze őpártossága, hogy milyen fájintos358 az, ha valamit nem közölnek…” Annyit csak érek, mint Makler Lénárt, kinek „megtisztelő munkásságáért” annyira „esedezett” a Sz[eged] és Vidéke. Pedig ez a „munkásság” csak abból állott, hogy régen hitelét vesztette adatokat tartalmazó, az én alapos megfésülésemen, korrigálásomon átment szamárságait újból leközölni nagy keggyel megengedte.

Az én kedves pesti jó barátaimon is beteljesedett az ige, hogy „meghót az gyerök, oda jaz komaság”. Mivel már nem vagyok a nyakukon, hát rám se gondolnak. Ezentúl már csak öles turnusokban írok nekik, akkor is egyet valamennyiök számára. Hadd érdekelje az írás – az index nyelvin szólva – egyenkint és együttvéve azokat, akiket illet. Hogy miként fog két tucat ember egy pozíció szellemi csalamádéval jól lakni, azt a decsi ördögök tudják.

Mikortájt Krisztus Urunk Ozorában járt – úgy mondja a krónika, hogy ezer ehös parasztot táplált egy darab kenyérrel. Ezt elhiszem. De hogy valamennyien jól laktak volna, azt higgye a fránya.

És én mégsem búsulok. Mert hát vannak még elegen, akik engemet igazán szeretnek. A magyarhoni szakzenészek még ide is utánam küldik pompásan szerkesztett lapjukat,359 pedig az ördög se kérte. Nemkülönben a Zenelap és a Zenevilág is. Csak azt várom, mikor ültetnek megest360 a deresre. Már vagy egy hónapja, hogy engem nem szapultak. Csodálom, hogy ilyen hosszú időig kibírják anélkül. De meg azért rólam nem feledkeznek. Hiába! az embert azok szeretik legjobban, akik szívből utálják, gyűlölik.

Kifogytam az időbül – mindössze 25-30 perc alatt kellett e levelet megírnom –, pedig most veszem észre, hogy okos dolgot még alig írtam. (Vagy tőlem egyáltalán nem telik olyas?) Bocsánat is érette, hogy úgy kutyafuttában kellett levakarintanom e levelet. Nem akartam a jövő hétre halasztani az írást. Elvem: amit ma megehetsz, ne halaszd holnapra. Majd legközelebb igyekszem ennél különbeket firkantani. Fogfájás, csöndesen folydogáló Maros vize, meg ennyi bosszúság közepette nem tudtam mást nyújtani, ki kellett köpködnöm a méregfogakat. Ritka vendég az nálam. Sietek is elvetni! Sajnálom, hogy maga, kedves Társam, volt az „áldozat”.

Majd máskor okosabb leszek, és vidám Isten megáldjon, édes Józsikám.

Szívből üdvözli őszinte híve

Pártos B.

A Fidibusban vicceim jöttek. Hogy melyek azok, röstellem bevallani. Mégis jó az inkognitó.361

Válaszát várom. Mindenesetre csak akkor írjon, mikor nem esik nehezére, mikor más okosabb dolga nem akad már. Ha cikkemet hozta a B[ácskai] H[irlap], amennyiben az a szám még megvolna, küldesse el nekem. A jövő levelemben kézirat megy. Ha nem jó, kérem, jelezze majd annak idején. Mindent igen, csak a halgatást nem. Az utolsó előtt szót egy l-lel írtam. Azt akartam mondani, hogy hallgatni, mint a – hal. Kevés volt a hely, tehát: – csak röviden! –

## 1906. szeptember

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/30.

Levelezőlap: Brenner dr. ügyvéd

Szabadka, Miklós utca

Pb.: Budapest, 906. szept. 18.

Édesapa!

Rendben van a dolgom az operával. A kérvényemet még nem intézték el. Egyetemre járok. Míg lakást nem találok (ami holnap v[agy] holnapután be fog következni), Didénél maradok. (Eötvös utca 44. II. 16.) Írok, Írjatok.

Kézcsók.

Józsi

Mindenkit csókolok.

### Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/1.

Levelezőlap: Tekint[etves]362 Kosztolányi Dezső író úr leveleivel T. c. Π v[agy] 3,14 Csáth Géza Geiesa úrnak, író, szinte

Budapest, Eötvös úcca 44. II. 16. a kis kápolnával szemben

gyorsvonat

Sürgős! Sietve kézbesítendő

Pb.: Szabadka, 906. szept. 19.

IX/19.

Kedves Józsi bátya!

Ma verőfényes, aranyos időnk volt, de csak pár órára. Ez volt a tavasz utolsó pillantása és szívverése. Ti bizonyára legjobban tudtátok értékelni ezt a kéjes élvet a szűklevegőjű fővárosban. (Itt e szó kiírásánál önkénytelenül e szavakat mondom apát utánozva: Vigyázz az egészségedre.) Most már szürkeségben van minden, s csak a kocsik zörgése és a kis csapat ember zsivaja hallik homályosan egybeolvadva a kutyák csaholásával. A hold búvik félve a felhők mögött. Én lesem, hogy a te gondolataidat kiolvassam belőle. (Legközelebb megteszem. Te is!) …De ő csak siklik tovább finoman a lágy felhők sivatagainak párnás, bársony ölében. – Ma olvastuk Bud[apesti] Naplóban Lakmé cikket.363 – (Kedves Öregem, próbálj intézkedni a [Magyar] Szemlénél, ha elmégy, hogy küldjék a csütörtöki számot.)

Ölel az öccse

### Csáth Brenner Józsefné Budanovits Ilonának

PIM, V. 5948/3/11.

Levelezőlap: Ngs. Brenner Józsefné úrasszonynak

Szabadka, Miklós utca 43.

Pb.: Budapest, 906. szept. 19.

Kedves Anyikám. Ma (szerdán) vettem lakást. Új címem Lónyai utca 7. I. 21. Magam lakom. Tizenkét forintot fizetek a szobáért, és ezenkívül még kettőt a ruhatisztításért, a világításért és fűtésért. S ami a legfőbb, zongorahasználati jogom van. (Jó zongora) A lakás maga a villamosmegálló mellett van és a klinikához közel, a lehető legjobb helyen, a Duna-parthoz egy ugrásra. Kérlek, azonnal küldjétek a ládát (és a renovált fekete ruhát is). Egyetemre már rendesen járok. – Vasúti jegyem lesz. Mint operai kritikus megkezdtem működésemet. Nagyon jól érzem magam. A tandíj-dolog csak huszadikán sül ki. Írjatok. Mind[annyitokat] csókol. Kez[eidet] csók[olja] Józsi

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/32.

Levelezőlap: Brenner Dezső hetedikes gimnazista úr

Szabadka, Miklós utca 43.

Pb.: Budapest, 906. szept. 20.

Kedves öregem. 1. Féltandíjat [!] elengedtek. 2. Küldjétek a barna bársonymellényemet. 3. Egy üveg sósborszeszt is (Ha ti. még otthon van a láda, ha már elküldtétek, úgy későbbi alkalommal juttassátok föl a kívánt tárgyakat. 4. Arcképeket küldj. 5. Írjatok. 6. Braunnak telefonáld meg a lakásomat. 7. Majláth úrnak mondd meg, hogy elsejéig legyen türelemmel, és akkor mindent meg fogok neki írni. 8. E sorokat ½ 5-kor méregtanon írom. 9. Megkezdtem a fogaim csináltatását; már kettő be van blombírozva [!]. 10. Ma alszom először a lakásomon. 11. Este Toscába megyek. 12. Mikor jönnek Bociék?364 13. Hogy megy a fizika? 14. Mádi és Laci üljenek neki egy levélnek. Biztosan. Vasárnapra. Ölel, csók[ol] mind[annyitokat] Jóska

LÓNYAI UTCA 7. I. 21.

### Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/2.

Levelezőlap: Tekintettel bíró ifj. Brenner József úrnak, ki orvosnövendék és író

Budapest, Lónyai utca 7. I. 21.

Pb.: Szabadka, 906. szept. 22.

IX. 22.

Kedves Öregem!

Staférungodat ma postára adtam. Hétfőre (legkésőbb) már kézhez kapod, s gazdálkodhatsz benne. (Ennivalót ugyan nem küldtünk.) A kibontásnál vigyázz, hogy a felül (a szalonkabát alatt) levő hypofoszfites és sósborszeszes üvegeket ki ne rántsd. A fölragasztott pasztellképek kompozíciódnak 1904-gyel jelzett kötetének a tetején van [!]. (A ládához mellékelve van a kulcsa – lepecsételve.) A könyvek mind egy szálig bent vannak.

Ma volt Etelka néni365 születésnapja nagy kanalú ozsonnával. (Helyetted megettem a csokoládét.) Képeidnek a mintáit 366 holnaputáni levelemben küldöm el. Ugyanis a rossz képek közül nem tudom kiválasztani a legjobbat, tehát neked küldöm döntés végett. De azt hiszem, a mi először csinált képünk lesz mégiscsak a legjobb.

A [Magyar] Szemlét nem kaptuk a „Sebész”-szel.367 Apuskának tetszett a 12 pengős lakás. A zongorajogot kár volt bemondanod, mert az nem tetszett, mivel úgymond Apa, megint fogsz idegeskedni.

Csók[ol]

öccse

A levélben többet.

### Csáth Brenner Etelkának

PIM, V. 5948/2/4.

Zárt levelezőlap: Ngs. Brenner Etelke úri kisasszonynak

Szabadka, Miklós ucca 43.

Pb.: Budapest, 906. szeptember 24.

Kedves kis Mádym!

Egy gyönyörű lapon akartam neked gratulálni a 18. szül[etés]napodra, de vasárnap lévén a komisz trafikos nem akarta ideadni a lapot. Remélem, nem fogsz megharagudni rám sem ezért, sem pedig azért, hogy lekéstem (gratulációval). Végre pedig azért fogsz megharagudni Józsi bátyádra, hogy ceruzával ír, a Józsi bátyádra, aki itt a csillogó pesti utcán állva mindazt a jókívánságot elküldi neked, amit csak egy ember az ő jó kishúgának (jó nagy húgának) kívánhat.

Sok csókkal és öleléssel

Jóska

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/33.

Levelezőlap: Nagyreményű Brenner Dezső ifijúr gimnazista úrnak

Szabadka, Miklós utca 43.

Pb.: Budapest, 906. szept. 25.

Édes Dezső öccse! Nem értem, miért nem írtok. A koffer még most se jött meg, holott nagyon szükségem volna rá. – A [Magyar] Szemlét és a [Budapesti] Naplót ezután is rendesen fogjátok kapni. Kérlek, vágd ki a cikkeimet (a zenekritikák közül csak azokat, amelyek alatt (cs. g.) van), és tedd félre őket. Nagyon szép, de szeles őszünk van. Én pompásan vagyok, csak az a kár, hogy minden mellékkeresményemet ennivalóra költöm, annyira jó az étvágyam (nem akarok lefogyni). Valószínűleg úgy fogom csinálni a dolgot, hogy elsejétől teljes ellátásra megyek a lakásadóimhoz, akiknél még három diák van így teljes ellátáson. (Erről csak zárt levélben.) De írj rögtön, az istenért. Mikor jön apa vagy apáék? Hogy vagytok? Laci? Mit csinál az öreg? Nagymamának mondd meg, hogy nemsokára küldöm a széktervet és Pistának a címet. – Hogy megy a fizika? Sokat sétálj. Nekem naponta hét-nyolc órát kell hallgatnom, de kettőt mindig elsétálok (nem akarom engedni, hogy lehervasszon ez a főváros). Mikor megy hozzátok a színház.368 A Bácskai Hirlap nem jön. Menj be Fischerhez, és add le a címemet. Ölel Jóska

### Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/3.

IX/26.

Kedves jó Bátya!

Hogy e testvéri levél teljes legyen,369 én is pár sort írok neked ez irkalapon, mely annak a jele, hogy munkában vagyok.

E sorok már szerdán reggel folynak le az iskolában szerzett gyakorlatteljes, tintában fénylő tollamról. – ½ 8-hoz közeledik az idő már. – Aranyos időnk van ma véletlenül, dacára annak, hogy hideg. Besüt ugyan ide rám (az iroda belső szobájába) a nap, s erősen melegíti a bal karomat, de viszont fejem fázik, s kalapot tettem rá. Kezem mozog:

címedet leadtam Braunnak. Ő várja a Vucsidolt. Te azonban ne írj neki Vucsidolt. Most Pesten sokkal jobban értékessé lehet tenni az írást, s értékesebbet is lehet írni, mint a Vucsidol.370 Mondd, nem érsz rá.

Kedves Öreg! Egyre kérlek! Ne vedd rossz néven, ha minden téged érdeklő dologról rossz levelet írok. Nekem ugyanis minden ügy megírása gyakorlatként nehezedik tollamra. Szóval a neked küldött papiroson írni tanulok, mert egyébkor (legalább a mostani hónapokban) nemigen juthatok időhöz, hogy magamnak írjak. (Mondtad te is: ne írjak sokat.)

Az idő múlik! A kisbátya már hív iskolába, hogy menjünk együtt.

Szervusz, mék a kisöreggel.

Csókol

az öccse

Apa talán hétfőn vagy kedden megy. – !Bolte!!!371

### Decsy József Csáthnak

Magántulajdon.

Levelezőlap: Tekintetes ifj. Brenner József úrnak

Budapest, IX. Lónyai utca 7. I. em. 21.

Pb.: Topolya, 906. szept. 26.

Kedves Józsi.

Kívánságodnak a legnagyobb készséggel eleget fogok tenni – különösen quoad372 Magyar Szemle (de a B[udapesti] N[apló] ellen sincs kifogásom), és e napokban küldöm a tárcákat.

Hogy vagy különben? Itt semmi különös újság nincs.

Minden jót!

Ha esetleg még máskor is szükséged lesz rám: mindég örömmel állok rendelkezésedre.

Ölellek szeretettel.

Antáék üdvözölnek.

Didének és Árpinak üdv!

Jóska

Topolya, 1906. szept[ember] 25.

### Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/4.

Levelezőlap: Tekintetes Brenner író József úrnak

Budapest, Lónyai utca 7. I. 21.

Pb.: Szabadka, 906. szept. 27.

IX/27.

Jó Józsi Bátya!

Ma tettünk vasútra neked egy kis ládát anyika által sütött nagyszerű ennivalókkal. (Szárazkóbász is megy, melyet amint megérkezik, különíts el a lekváros kifliktől, néhogy szagot kapjanak ezek tőle.) Péntekre már (minden jó következtetés szerént) szájhoz kapod.

Apuska (ha addig nem ír semmit) hétfőn megy Pestre, éspedig azon vonattal, amely Szabadkáról ½ 10-kor indul, s Pesten 1 órakor van. (Ez a délelőtti gyorsvonat.) – Köszönjük, öreg, a [Budapesti] Naplót és a [Magyar] Szemlét. Az előbbiben Biró tárcái okos, szép írások. – Vasárnap lesz a „Diákzenekör” alakuló ülése. – A színház okt[óber] 24-én jön hozzánk: a Hunyadi László 373 operával kezdik. Elmegyek. – Az időnk elmesélhetetlen. Egyszer süt a nap, s csontig ható hideg szél fú, s a következő percben elborul, szakad az eső, majd jég pattog. – Sőt tegnap éjjel hó is esett vagy 15 percig. – Ma vizsgál meg Révfy iskolaorvos, mint tornából fölmentendő embert.

A részletekről írok.

Csókol

Dezső

### Csáth id. Brenner Józsefnek

PIM, V. 5940/1/31.

Levelezőlap: Brenner dr. ügyvéd úr

Szabadka, Miklós utca

Pb.: Budapest, 906. sep. 30.

Kedves Apuskám!

Most kapom levlapodat, hogy csak hétfő este tízkor jössz. Házigazdám (akihez hasonló kedves embert keveset láttam) rögtön megígérte, hogy csinál neked ágyat. Oly módon ütnénk nyélbe ti. a dolgot, hogy te az én ágyamban aludnál, és én pedig a földön szalmazsákra vetett ágyon. Hogy az én ágyam jó hely, azt állítom, mert naponta kilenc órákat alszom benne egyhuzamban; bárha nincs ruganya: egyszerű matracos, és nem is nagyon széles. Remélem azonban, hogy te magad is jót fogsz benne aludni. Kár, hogy nem írtad, meddig maradsz. Én mindenesetre úgy fogok eljárni, mintha kedden este operába szándékoznánk menni.

Csókol

Józsi

Ha a terv neked nem tetszik, sürgönyözhetsz még; ezt azért mondom, hogy lásd, hogy mindenre gondolok.

Itt Pesten nagyon meleg van.

### Brenner László Csáthnak

Magántulajdon.

[1906. szeptember vége vagy október eleje]374

Kedves Lózsi vátyám [!]!

Mit csinálsz ma száraz kobászt etünk a B III ba járok a Kopp Mártonhó oly jó tanító az apa vette a …óbászt [!]. ha fő kel 4 lábon délben 2 lábon este 8 lábon találd ki hogy mi. Írd meg hun laksz külgy levél papírt jó tanulást kivánok vátya tudom hogy melyen vagy mint egy csont váz mer ott van elég dolgod egye? a Dezső szorgalmasan tanul minden este egy barátjával

Kis zentai László a neve ma este mikor a levelet irtam akkor is a Dezső tanult kaptam az apától egy könyvet le van irva hogy menyi péze van a városnak

a Juli nagyon vár a Magyart 375 is és szép cikket vagy szép tárcát

a Jákó kérdezte a Józsi pesten van? én azt mondtam igen! mer úgy van. Irj és küldj levél papir[t]. jó tanulást még egyszer.

igazán szeretettel,

Laci

## 1906. október

### Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/10/5.

Boríték: Tekintetes ifjabb Brenner író József úrnak, az orvosnövendéknek

Budapest, Lónyai utca 7. I. 21.

[1906. október 4.]376

Pb.: Szabadka, 906. […]

Kedves Bátya! – Mérgezett nyíl gyanánt hatoltak levlapodnak hippónaxi szói szívem mindkét kamrájába. – Mindezzel azt mondom, mennyire meggyőztek a sorok, melyeket ma kaptam.

Ez hibám (a szemmeresztgetés). Nem tehetek róla, de makacs gyökeret vert bennem a modern novellák olvasásakor. Az ügy nehéz, de hiszem, hogy sikerül (ha ugyan e tekintetben más, esetleg ismét hibás útra nem tévedek) az életet nagy pénzekre váltani. – Ez írás lesz első próba, mely ilyeténképpen hemzsegni fog talán túlprózaiságtól. De mindegy; ahogy az események hozzák, úgy történik a dolog.

Iskolai szünetünk van ma a király névnapja alkalmából. – Reggel gyöngülten keltem föl a tartalmas (8-10 g) pollúció miatt. Ez okozta kedvetlenségem. Az ezután megejtett séta csak fokozta a gyöngültséget s fáradtságot, de buta étvágyat csinált. Most is tele vagyok még ilyen rossz érzettel, s a melankólia kínoz.

S ez mind csupán azért van, mert nem muzsikáltam még ma. A hegedűtechnika munkája csodálatos módon jó érzetet okoz, s fölelevenít.

Ma olvasom Kézai munkáját,377 mely holnap kerül iskolai fejtegetés alá, s azután dolgozat készül belőle. – Hogy az iskoláról beszéljek – ha már idejutottam –, elég jó[l] indul. S kedvvel megyek neki az irodalomtörténetnek, s legfőképp a fizikának, melyet Misa komiszul mesél. (Már az ejtőgépnél tartunk!)

„A Brennerék kedves otthonát kiegészítik a háziállatok” – mondja anya, valahányszor kutyaugatás hallik az udvarban. Ui. kaptunk Árpád bácsiék specialitásából, kutya-macska barátságból. A két állat csodálatos szeretettel játszik egymással. A macska persze finomabban mereszti karmait, mint a kutya deres lábát. – Tegnap történt, hogy eltűnt a (Pici) kutya. Mindenki sajnálkozott fölötte, sorba kiabált ki a szeles sötétségbe. – Semmi nyoma. – Este kilenc felé azután valaki a pincét kinyitotta, s onnan surrant ki örömnyihogással a kis állat. Nekirontott a cicának, meghempergette, háromszor körülfutotta az udvart, s mindenkit megnyalogatott. A Brennerék, kik eddig nemigen vettek [!] szemet a négylábúakra, sőt mondhatni, irtóztak tőlük, most örömujjongásba törtek együttesen az udvar közepén. (E jelenet egészen olyan volt, mint a Verne-regényekben olvasható.) – S ez időtől fogva állatszerető család a Brennerék.

Az önképzőkörbe valószínűleg szavalással állok be, ha ugyan te valami könnyű tárgyat nem adsz a feldolgozásra. – A kör nem sokra fog haladni Bölcs helytelen vezetése mián. Különben azt hiszem, minden a tagoktól függ. Azok bármit bevihetnek, ha akarják. – 6-án gyászünnepélyt rendezünk.

A zenekar (a gimnáziumi) Klazsik gondatlansága folytán még most sem szervezkedik. – De én azért fogok gyakorlatozni (Kreutzert).378

Laci – mint levelében olvashatod – legnagyobb megelégedést tanúsítja a finom levélpapírok erányában [!]. – Én is nagyon köszönöm, bátya, a fáradságot. Gyönyörű szép színt eszeltél ki nekem. Este kiváltképp ragyogó. Fehér mellényemhez különösen jól fest, mely krémfehér lila árnyékokkal, míg a nyakkendő finom baracksárga.

De ím, summa-summárum, már összeírtam neked 13 gramm papirost. – Juli is írt búcsúzólevelet. Egy hét múlva elvonul a Brenneréktől haza.

Olvastam a Modern muzsikát!379 (Erről akartam tulajdonképpen legelőször írni, de kiment szemmeresztgetős agyvelőmből.) Csak a Lohengrinről380 szóló részt nem tudtam fölfogni. (Ui. nem láttam még az operát.)

De gondolom, lesz elég dolgod e papirosok átfutásával, s rájok való feleléssel. Zárom tehát e sorokat nevemmel,

– csókollak,

Dezső

Várom írásodat!

A kisöreg kívánja, hogy írjam ide: nagytemplomtoronyóralánc.

A címzésen Lacival egereztünk együtt!

Ha külön írsz nekem, véleményedet kérem visszértágulásomról.

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/34.

Boríték: Ngs. Brenner Dezső kizárólagos gimnazista úrnak

Szabadka, Miklós utca 43.

Pb.: Budapest, 906. október 6.

Kedves öreg Dezsőm. Sorba veszem a dolgokat, amelyeket el szeretnék e levélben intézni, mert sok dolgom van. Csak e percben (este ½ 11) jutok az íráshoz – semmi kedvem, hogy sokat törjem a fejemet.

A B[ácskai] H[irlap] okt[óber] 2. és szept[ember] 18-i [számát] (mind a két szám keddi szám volt) szerezd meg. Délután menj, akkor ráérnek kikeresni. És küldd el azután ezeket az újságokat, de csütörtökre ám. Nem is gondolod, hogy miért kellenek nekem ezek az újságok, de ne is törd rajta a fejedet, megmondom: az egyikben egy lóversenyeredmény van, amely iránt valaki sürgősen érdeklődik, míg a másikban egy színészi zugügy tárgyaltatik, vidéki újságokban is ritkaságba menő bárgyúsággal. Punctum!

Ma voltam Nagy Laciéknál vizitbe. Holnap zsúron leszek nálok. Nem tudom még, hogyan fogom megoldani az überciger-kérdést,381 de meg fogom oldani.

Voltam Kovaldnál.382 Sugár 383 nem csomagolta külön az én holmimat; ez baj. Nagy baj. Nekem minden tiszta gallér és pár mandzsetta egy koronámba kerül, és minek adjam ki a sok pénzt, amikor nincs rá szükség! Azazhogy mégis szükség van! Éppen ezért sürgősen kérjétek meg Sugárt, hogy adjon neked egy saját aláírásával és üzleti pecsétjével ellátott kis írást, amelyben meghagyja Kovaldéknak, hogy az általa felküldött 120 gallér és nemtudoménhány mandzsetta közül „e sorok felmutatójának tessék megengedni, hogy ennyi és ennyi darabot, a sajátját, ott a gyártelepen a sok közül kiválasszon, és azt ingyen elvigye. Mondd meg Sugárnak, hogy tévedés nem foroghat fenn, és hogy habozás nélkül adja ki azt az írást. Ezzel siess! Nincs halasztanivaló. Minden nap súlyos kiadásokat jelent nekem. Pedig nem tudok piszkos gallérban járni, amit zsidó újságíró-kollégáim sportszerűen űznek. (Nem is szólva a paradicsomszószos és földszínű mandzsettákról.)

Sürgős – sürgős!!

Persze a Sugár céduláját azonnal küldd.

Harmadszor, mért nem küldesz arcképet? Micsoda eljárás ez, kérem. Semmi beszéd, kérem – rossz a kép! – micsoda beszéd ez – semmi okoskodás – küldeni, oszt rendben van. Kékre is másolj, ha van papiros, de küldj, küldj és küldj már. Mind a háromból mintát. Egykettő. Tudom, hogy sok a dolgod, de hát csak megvannak a kópiák!!

Azonban ne félj az élettől! Nem érdemes, de nem is szabad. A modern irodalom többet lát a világban, mint ami benne van, s minthogy tulajdonképp a világ mégiscsak bennünk van: hát kész a veszedelem, ez a megnőtt világ szétnyomja a koponyacsontjainkat, és fájdalmat okoz. Ne engedjük megnőni a kis piszkost. És ha buján tenyészik, mert a loholó élet sarlói le nem metszik aljas ágait – hát ez se olyan nagy baj. Nem győzöm azonban hangoztatni, hogy csak a jelennel szabad törődni. Én nem a jövő kedvéért írok, hanem azért, hogy abban a pillanatban jól érezzem magam. Ebből a horatiusi életbölcsességből, ebből az olcsó, de üdítő italból kell meríteni az erőt az okos éléshez. Élvezd ki, fiú, a jó paradicsomszószokat (savanyú uborkákkal??) vasárnaponként, és élvezd ki a nyugodt álmot. A visszértágulással pedig ne sokat gondolj. Mindenesetre jó lesz, ha: nem! Nem! Te most rengetegül nőlsz. Én is megsínlettem ezt a gyönyörű korszakot: mellfájás, gyöngeség, fejfájás, köhögés, torokfájás, reuma és minden egyéb alakjában. Este sokat sétálj. Fáradtan, nem szellemileg, de testileg fáradtan feküdj le – és passz. Sok tej vagy kávé (mindegy). Ha ideges vagy: hipofoszfit. Bátran.

Hegedülj sokat, ma voltam a Műegyetemi Zenekarba. Megint pompás dolgokat tanulunk. Neked itt biztos pultod van mindig. Csak az első 15 Kreutzert tanuld be valahogy.384 Kínlódd keresztül (egy hetet mindenikre) – és néhány darabot próbálgass, menni fog. Gondold el: a hátad megett hat nagybőgő dolgozik, és 20-an feküsztök a második hegedűbe.

A kutya-macska esetekről kapcsolatban a családban történtekkel írj. Szőnyeglepisálások megemlítendők! Hogy éltek most otthon; udvaroztok még. Én ma egyruhában járkáltam.

Az önképzőkörben ne szavalj. Szavalni abszolúte nem érdemes. Inkább ajánlom a hozzászólást mindenhez gúnyosan és hibákat keresve, ez jó gyakorlat, mert támadás következik rá, amelyet ki kell védeni. Kísérd figyelemmel a vitákat, jegyezz, és ha észreveszel egy lyukat, amelyen keresztül lehet húzni a rókát az odvából: húzd ki. Keress mindig okot a beszédre. Először nem fog menni. Zavart leszel. Később megszokod. Mindig előszörre jelentkezni szóláshoz! Akarni!

De elég. 11 óra elmúlt. Írj.

Ölel

Jóska

Braunnak mondd, hogy nemsokára küldök kéziratot.

### Brenner Etelka Csáthnak

PIM, V. 5955/11/7.

[1906. október 7. után]385

[…]386 Dezső volt Braunnál, megkaptad-e B[ácskai] H[irlap] két számát, mit utánad küldött Braun.

Sugár Béla írt Kovaldnak, hogy a te gallérjaid neked adják ki, oda elmégy, s indexed fölmutatása mellett odaadják, te pedig nyugtát adsz róla. S hazaírsz. Meg kell írnod, hogy hány gallér volt.

Vasúti jegyet majd szerzünk. Dezső mindent hűen végez. Melyik cikket kell a B[ácskai] H[irlap]nak beküldeni.

Csók,

Mádi

### Braun Henrik Csáthnak

Magántulajdon.

A Bácskai Hirlap cégjelzéses levélpapírján.

[1906. október 21. előtt]387

Kedves Csáth úr!

Mi lesz a Vucsidollal?! A minap küldött rész egy napra is kevés – aztán szeretném már a könyvet is nyomni!

Kedves Uraim, csináljuk, ha már elkezdtük. Nagyon kérem a folytatást, a rajzokat, a korrektúrát, mert csak úgy lesz pénz, ha könyv is lesz.

Üdvözlet a többi rég hallgató kedves híveknek is.

Híve,

Braun

### Csáth Brenner Dezsőnek

PIM, V. 5944/35.

Boríték: Brenner Dezső ifjúr gimnazista tanuló úr

Szabadka, Miklós utca

Pb.: Budapest, 906. okt. 9.

okt[óber] 9. Pest

Kedves Dezső öccse!

Nem győzöm már kivárni, míg a válaszod megérkezik. – Annyira föltornyosult az írnivalók halmaza, hogy bár a válasz késik, haza kell bocsátanom ezen okt[óber] 9. kelettel ellátott levelemet is.

Kérlek, hogy minden ügyet, amit benne írok, lelkiismeretesen intézz el, és a választ, ha szükségem van válaszra, rövidesen add meg. De rövidesen.

I. Szó van arról, hogy az egyetemi szünetek úgy alakulnak, hogy okt[óber] vége felé nagy csomó szünetnapunk lesz, haza lehet menni szóval. Vagyis kérlek, szerezzetek jegyet. Én még hazamegyek a régivel, de vissza már új szükséges.

II. Márciusban vagy áprilisban kell menni katonának. Ez fontos ügy. Most akarom leszolgálni az egy félévemet, mert beszámítják: mintha csak az egyetemen hallgattam volna, de még engem törvény szerint nem soroznának. Kérni kell tehát a vizitációt, amelyen alkalom legyék a végleges kidobásra, azért, hogy arra az esetre is, ha beválnék, jól süljön ki a dolog, mert csak ebben a félévben számítják be a katonai félévet hallgatottnak. (Ebben a félévben, ti. nekem az 1906/7. tanév II. felében.) Ebben a dologban tehát apuskától várok kimerítő felvilágosítást. Persze Pesten akarnám magam soroztatni (vagy Szabadkán, attól függ, hogy Pista bácsi melyik nagyfejű csoporttal van jobban), és minden eshetőségre elkészülve olyan ezredhez kérni a besorozást, ahol kevés önkéntes van. Tehát csak a kérvény dolgát kell nektek megmondanotok, és a többit elvégzem én!

III. Holnap viszi a posta a szennyesemet. Benne becsomagolva küldök egy tiszta inget is, mely nekem szűk, te használhatod. Nekem van elég hálóingem, nem akartam összepiszkolni.

IV. Tegnap fogyott el a kolbászom, amelyből annyi finom vacsorát eszközöltem. Ez alkalomból legyen szabad anyika elé terjeszteni kisded vágyaimat. Vagy parasztsajtot v[agy] zombori túrót kérek nevezetesen. Ha már éppen húst is akartok küldeni, akkor inistálnék388 egy kis disznókarajt (zöldpaprikát majd itt szerzek hozzá), avagy szalonnát. Szalonnát csak abban az esetben küldjetek, ha külditek egyúttal a lábasomat is. A fedős lábast. A melegítőm itt van, és szomorúan bámul a kályha tetején rám. Emiatt mindig kávémérésben kell reggeliznem! (Vizes tejet.) Kávét ne küldjetek. Kakaó vagy puszta tej is megteszi. Teát magam szerzek, patikait (de most nem is szeretem a teát). Végre, hogy az utolsó pontra térjek, tésztát igazán ne küldjetek. Azaz ha talán egy kis dalárdakiflit sok dióval vagy valamilyen vajas tésztát (de hozzá kis üveg szilva vagy baracklekvárt mellékelve), ez igazán pompás volna!! Az szent. De nem! Ez minden elképzelhető jót felülmúl. Ami végre téged illet, Dezső – mint jó öcsét –, te körülnézhetnél a grószik és nagymamák körében egy kis alma, dió vagy szőlő irányában…

Borzasztó, milyen étkes vagyok. Valósággal undorító. De nem tehetek róla. Naponta legalább 80-85 kr[ajcár]ba kerül az ennivalóm.

V. A cikkeimet rendesen vágd és tedd el. Majd ha hazamék, beragasztjuk. De írd meg, kérlek: csakugyan eltetted őket. Küldd meg a jegyzéküket: miket tettél el?

VI. Mellékelt verseket juttasd el a Braunnak. Valamint írd le a legutolsó zenei cikkemet (vagy írasd le), és az is menjen a versekkel a B[ácskai] H[irlap]nak, de még péntek előtt menjenek el az írások.

VII. Igaz. Tehát – szombaton voltam Nagylaciéknál zsúron. Még hideg és ún. unalmas zsúr volt, de a kompániában sok kedves ember (férfi és nő) van. Ott volt pl. Pekár Miska, aki „Az ember”-ben389 az anatómiát és fiziológiát írta. – Sok egyetemi legénnyel meg lehet itt ismerkedni, ami jó. Ezért írom – köztünk legyen mondva – A medikusok ügye című cikkemet390 is (hétfőn).

Írjatok, írjatok, írjatok.

Laci! Mi lesz a levélpapírokkal?

Felelj mindenre.

Apa és anyika kezeit csókolom.

Ölellek mindannyitokat. Mádi, csütörtökre írni. Még ma. Még ma.

Csókollak

Jóska

### Brenner Etelka Csáthnak

PIM, V. 5955/11/1.

Boríték: Tekintetes Brenner József orvostanhallgató úrnak

Budapest, IX. Lónyai utca 7. I. 21.

Pb.: Szabadka, 906. okt. 10.

A boríték hátoldalán Csáth kézírásával: „Vámossy, Kovald, Szállítók, Opera, Majláth gróf”.

Kedves Jóska bátyám!

Azt mondod, hogy az írásnak célja nincs, márpedig én azt gondoltam, hogy mindennek, ami a világon létezik (mint a zsidó mondja), célja van, valamire törekszik. Azért elfogadom, amit mondasz, ámbár gondolatot ugyanavval a gondolattal, szót ugyanavval a szóval megokadatolni, magyarázni nem lehet. Te pedig azt mondod: „írj azért, hogy tisztán csak írj”.

No de azért megfogadom a tanácsodat, próbálok írni arról, amit mondtál, ti. az udvar és benne Beethoven-szoborral egy szép őszi reggelen. Legelőször ehhez közvetlen benyomás és rögtöni papírra vetés kellene az olyan embernek, mint én vagyok, ti. akinek nem mestersége az írás, s akinek a szótára nem gazdag a választékos, finom kifejezésekben. Ami pedig ezeken kívül legjobban hiányzik, az a kellemes langyos levegő, a szélcsend. Mert bizony hideg időben, 3°, mikor az ember didereg, a költői hasonlatokkal (ti. olyanokról beszélek, akiknek csakugyan van és potyog a tollukból, akikhez a legkevésbé nem tartozom) nemigen dobálózhatik.

Más mindezt maga elé varázsolja, de nekem közvetlen tapasztalat kellene, no de Isten neki, faköröszt, ha nem tudom, az se lösz.

Egy icipici kis területről van szó, melynek minden zegét-zugát ismerem, melynek minden fájáról, annak minden leveléről énekelhetne a költő.

Nincsenek benne festővásznára érdemes délszaki virágok. Csupán apró, igénytelen kis szegfűcsoportok, s a virágok e hiánya teszi talán oly föltűnővé e keveset is, ami van. Ezek mindenike mintha teljes erejét megfeszítené, hogy utoljára s a legszebben virulhasson. Utoljára lehelik ki az életet magukból. Körös-körül még csupa zöld minden. Embermagasságban futó boróka zöldellik. Miért van mégis ősz, elmúlás, ha úgy virul minden? A levegő az, ami oly üdítőleg, s mégis bénítólag hat. Az ember tele tüdővel szívja, alig várja, hogy a kilélegzés elvégeztével újra belélegezze, pedig ez az a levegő, mi tönkreteszi a zöldellő fűszálakat, ez, mi elbágyasztja a piros élettől duzzadó virágokat, s mi, emberek úgy szeretjük mégis. Ez a levegő és a már földön lévő sárga levelek hirdetik, hogy közelg a természet végórája. De szem elől tévesztettem célomat. Nekem nem a légről, az őszi, s mégis illatterhes levegőről, hanem egy kicsiny udvarról kell írnom.

A piros virágocskák, melyeknek hátterét a futó bokrok képezik, két nagy ágyásban pompáznak, melyek egy körúttal vannak elválasztva, azért, hogy nemsokára egybefussanak.

Az ágyások egyikében egy vén ákácfa áll, mely sokat mesélhetne a régi időkről. Hatalmas koronája sötéten terül szét az azúrkék égbe, mely mintha be akarná födni fátyolként a nagy faóriást. Ez pedig mintha ellenszegülne, s még magasabbra akarna emelkedni a vele szemben álló daliás olajfának, mely vetélytársának tökéletes ellentéte. A nap aranysugarai ezüstösre festik hamvaszöld leveleit.

Minden emberben más-más gondolatot kelt fel a természet egy-egy alkotása. Az ember rendszerint egy-egy mozdulatot, jobban mondva az élet egy mozzanatát vél [!] fölfedezni minden fű- vagy virágszálban.

Nekem úgy tetszik távolról szemlélve, mintha e hatalmas haragoszöld ákácfa egyenesen el akarná nyelni a szép olajfát szelíd, fehér leveleivel.

A nap most rátűzi sugarait egy kisded szobrocskára, mely egy magaslaton áll az ákácfától jobbra.

Ez apró, kicsiny alkotás mégis oly hatalmas e kis tájon. Beethoven, a nagy zeneszerző szobra ez, ki (itt következnék valami a muzsikájáról, a természethez vagy e kis udvarhoz hasonlítva, ha ugyan ismerném a Beethoven muzsikást, tehát ezt egészítsd ki te).

Megcsillan a napfényben egy pók ezüstös hálója, s ebben a percben egy sárga falevél ráhull, s elszakad.

Íme, minden elpusztul. E sok minden föltétlenül az elmúlás gondolatát ébreszti fel az emberben.

Egyszerre csak a lég nyomasztóvá válik, a nap ragyogó orcáját eltakarja egy szürke ködfátyol, a virágok lehajtják piros fejecskéiket, s lassan megered az ólmos eső.

Szinte várom már ezután, mikor azt mondod: Gyönge kísérlet, Mádi húgom, te nem értettél meg engem, én nem így gondoltam.

De hogy másról is írjak, hát mindnyájan egészségesek vagyunk, egy kis náthától eltekintve.

A pakkot csak küldd, majd gondoskodunk, hogy legyen benne minden jó.

A kis öreg kopasz391 itt számol mellettem, borzasztóan gondolkodik.

Hát eleget írtam-e?

Sokszor csókol

Mádi

Szerda délután, 10.

### Brenner Etelka Csáthnak

PIM, V. 5955/11/6.

[1906. október 13.?]392

Édes Jóska bátya’!

Leül a família, hogy neked levelet írjon. Ámbár célunk nincs. Mikor nekifogunk (pardon, fogok) az írásnak, még nem tudom, mit fogok írni. Tulajdonképpen ezen a nyomorult kis Szabadkán nem történik semmi, amit érdemes volna papírra vetni.

A színház nemsokára megkezdődik, s ha csöppen is, csurran is, talán majd járunk.

Bezzeg más a te dolgod. Tán’ meg is unod, mikor mi kezdjük.

Apuska mesélt a lakásodról. A család egyhangúlag jónak találta abban a tekintetben, hogy a ház asszonya megköveteli a rendet.

Ila itthon volt. Mondta, hogy neked készülnek írni.

Van-e sok dolgod most?

Igaz! ajánlj valami olvasnivalót. Ezután jobban ráérek, mert lesz szobalány. Most olvasom a Vörös és feketét. Addig nem szokás ugyan véleményt mondani az olvasmányról, míg az ember végig nem olvasta, de énnekem ez több helyen unalmas, pl. ahol a szemináriumi életről van szó.

Sanyit 393 megválasztották. Szegénynek, ha nem fordul az ügye, tanyára kell mennie.

Meglehetős butaságokat írtam, de több tárgy s hely nem lévén, a mai evangéliumot befejezettnek nyilvánítom csókkal

Mádi

### Brenner László, id. Brenner József és Brenner Dezső Csáthnak

PIM, V. 5955/12/1.

Boríték: T. Ifj. Brenner József orvostanhallgató úrnak torony óra lánc

Budapest, IX. Lónyai utca 7. I. e. 21.

Boríték hátoldalán Csáth kézírásával: „Munka, Kovald, Képek, Szótár”.

Pb.: Budapest, 906. okt. 14.

Kedves Józsikám!

Már montad hogy irjak hát irok is a juli még nem utazott el 10-én a Magyar-úr394 meg ön a szerkesztő úr irjon a Julinak irj ám nekem sürrüben. A kocsiról, mi a kocsi? az egy üllöhely amit lovak húznak és terheket visznek rajta. A kocsi minek? a kocsi annak hogy az emberek ne fáradjanak el. Könyebb-e valamit a földön tolni mint a kereken? persze mert a földbe meg akad és ha keréken van nem akad meg mert a kerék föl gurul amibe meg akad a kocsit ló huza de nem minden kocsit! Milyen kocsik vannak? van automobil motor vonat hajó bicikli villamos cséplő gép. ezek azért kocsik mert kerekük van és terheket szálitanak a automobilt motort benzin hajta a vonatot hajót gőz a biciklit ember a villamos kocsit villanysinek hogy terheket szálitsanak mert kocsi a hajó mert kereke van kivűl 2 – belűl sok. Ha a hajónak ha 100 gépezete van de kivűl nincs, az a 2 kerék akkor hiába van. Kár hogy nem vagy ithon a kis kutyának meg fájdult a lába úgy vinyitott mert tutod fáj. a Dezső